РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2019Справа № 910/16941/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Боярка-Водоканал"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс Буд"

про стягнення 63 938,10 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства "Боярка-Водоканал" до товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс Буд" про стягнення 63 938,10 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № 07-1/237 про надання послуг спец. автомобілів від 11.12.2017 р. належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті наданих послуг, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2018 р. відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дану ухвалу відповідач отримав 04.01.2019 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 017.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

11 грудня 2017 року між комунальним підприємством "Боярка-Водоканал" та товариством з обмеженою відповідальністю "Інекс Буд" укладено договір № 07-1/237 про надання послуг спец. автомобілів.

Відповідно до 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується надати замовнику послуги спец. автомобілів:

- вакуумна машина МАЗ 4571R2 - (д.н. НОМЕР_1);

- самоскид МАЗ 5550СЗ - (д.н. НОМЕР_2);

- екскаватор JCB 3СХ - (д.н. НОМЕР_3),

а замовник зобовязаний оплатити надані послуги в розмірі та порядку, передбачених даним договором.

Згідно з п. 1.2. договору, детальна інформація щодо послуг, які надаються за цим договором, визначається у завданні замовника, яке надається ним виконавцеві шляхом подання заявки.

Відповідно до п.п. 3.1.1., 3.1.2. п. 3.1. договору, виконавець зобов'язаний надавати послуги належним чином і в повному обсязі, відповідно до умов цього договору, своєчасно надавати транспортний засіб у технічно справному стані, придатному для використання за призначенням. Складати та передавати замовнику акти про надання послуг.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що загальна сума договору становить 100 000,00 грн. на рік, в тому числі ПДВ 20% в розмірі 16 666,66 грн.

Позивачем на виконання умов договору № 07-1/237 про надання послуг спец. автомобілів від 11.12.2017. р. надано відповідачеві послуг на суму 50 885,40грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом наданих послуг № 775 від 11.12.2017 р.

В зазначеному акті наданих послуг, зазначено, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має та підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Відповідно до п. 2.2. договору, оплата вартості наданих виконавцем послуг здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що оплата наданий послуг здійснюється на підставі актів наданих послуг, відповідно до розрахунків. Оплата здійснюється протягом 5 робочих днів з дня підписання акту наданих послуг.

Згідно з п. 2.4. договору, усі розрахунки за цим договором здійснюється в національній валюті України. ПДВ нараховується в установленому законодавством порядку.

Оплата вартості послуг вважається здійсненою з моменту надходження суми на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний в розділі 9 цього договору.

Відповідно до п. 8.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року.

Доказів оплати по договору за оспорюваний період матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач направив відповідачеві претензію № 07-16/15 від 14.09.2018 р., відповідно до якої просив сплатити заборгованість в розмірі 50 885,40 грн.. Останній отримав претензію 01.10.2018 р., що видно із відстеження сайту Укрпошти за номером відправлення № 670.

Відповіді відповідачем не надано та заборгованість не сплачено.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за договором № 07-1/237 про надання послуг спец. автомобілів від 11.12.2017 р. у розмірі 50 885,40 грн., належним чином доведений, документально підтверджений, тому вимога позивача визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивач нарахував відповідачу індекс інфляції в розмірі 3 231,20 грн. та 3 % річних в розмірі 1509,82 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 3 231,20 грн. за період з січня 2018 року по вересень 2018 року та 3 % річних в розмірі 1 509,82 грн. нарахованих за період з 19.12.2017 р. по 14.12.2018 р. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимогу - такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 8 311,68 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.3. договору, у випадку порушення зобов'язань, що виникають з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.4. договору, у випадку несвоєчасного проведення розрахунків, згідно умов даного договору, замовник сплачує виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 8 311,68 грн. за період з 19.12.2017 р. по 19.06.2018 р. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимогу - такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов комунального підприємства "Боярка-Водоканал" до товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс Буд" про стягнення 63 938,10 грн. задовольнити повінстю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс Буд" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 77, ) на користь комунального підприємства "Боярка-Водоканал" (08154, Київська обл.., Києво-Свяошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 13, ) основну суму заборгованості в розмірі 50 885 (п'ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 40 коп., пеню в розмірі 8 311 (вісім тисяч триста одинадцять) грн.. 68 коп., індекс інфляції в розмірі 3 231 (три тисячі двісті тридцять одна) грн. 20 коп., 3 % річних в розмірі 1 509 (одна тисяча п'ятсот дев'ять) грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Мудрий