ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/23183/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 16.03.2018 (вх. №09.1-04.1/622/18 від 22.10.2018) Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017

у справі № 910/23183/16 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод»

2. Приватного акціонерного товариства «Росава»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України

про стягнення 166 077 135 грн. 24 коп.

за участю представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_2 довіреність № 332 від 27.12.18

від відповідача-1 ОСОБА_3 довіреність № 605/41 від 12.12.18

від відповідача-2 не з'явились

від третьої особи ОСОБА_4 довіреність № 18-0014/45017 від 17.08.18

в присутності ОСОБА_5 арбітражний керуючий

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» та Приватного акціонерного товариства «Росава» про стягнення 166 077 135 грн. 24 коп., з яких 92 329 970 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 53 301 597 грн. 55 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та 20 445 567 грн. 69 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України.

Рішенням Господарського суду міста Києва 28.02.2017 року у справі №910/23183/16 позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом у розмірі 92329970 грн. 00 коп., заборгованість за процентами у розмірі 53301597 грн. 55 коп., пеню за прострочення повернення кредиту у розмірі 5544253 грн. 93 коп., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2978104 грн. 04 коп. В іншій частині позову до ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» відмовлено. У позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПрАТ «Росава» відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» звернулось до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року у справі №910/23183/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд відмовивши у призначенні експертизи ухилився від дослідження обставин справи, а крім того не врахував про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Апелянт також стверджує, що надані позивачем меморіальні ордери є неналежними доказами по справі, а тому, на думку апелянта, у справі відсутні докази на підтвердження розміру отриманих коштів за кредитним договором, а отже неможливо встановити розмір заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 колегією суддів у складі: ОСОБА_6, суддів: Іоннікової І.А., Гаврилюка О.М. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року у справі №910/23183/16 до провадження. Розгляд справи призначено на 19.04.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі № 910/23183/16 призначено судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій. Зупинено апеляційне провадження у справі №910/23183/16 до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

16.03.2018 матеріали справи та висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи було повернуто на адресу Київського апеляційного господарського суду.

13.12.2017 до Київського апеляційного господарського суду арбітражним керуючим ОСОБА_5 подано клопотання про залучення його, як розпорядника майна Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі №910/23183/16.

22.08.2018 до Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просить зупинити провадження у даній справі №910/23183/16 до набрання законної сили ухвали Господарського суду міста Києва у іншій справі №910/23627/16 за результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредиторських вимог до боржника.

У зв'язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду справу було передано до утвореного Указом Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 справу №910/23183/16 прийнято до провадження Північним апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я. Відкрито апеляційне провадження Північним апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою б/н від 16.03.2018 (вх. №09.1-04.1/622/18 від 22.10.2018) Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі № 910/23183/16. Розгляд справи №910/23183/16 призначено на 05.12.2018. Учасникам справи встановлено строк для подання заяв, клопотань, пояснень, протягом пяти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не пізніше 28.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Арбітражного керуючого (розпорядника майна) ОСОБА_5 відмовлено та оголошено перерву у судовому засіданні до 24.01.2019.

16.01.2019 від представника відповідача-1 надійшло доповнення до клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на наявність справи про банкрутство відповідача-1.

Представники відповідача-2, в судове засідання 24.01.2019 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 125 (отримано відповідачем-2 14.12.2018). Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від відповідача-2 не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання відповідач-2 суд не повідомив.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, унормованих ст. 273 ГПК України, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи та клопотання відповідача-2 про розгляд справи без участі його представника, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача-2, повідомленого належним чином про здійснення перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що наявність мораторію на задоволення вимог кредиторів щодо відповідача-1 не перешкоджає розгляду спору по суті та не є тією обставиною, яка спричиняє об'єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. Натомість, наявність вирішеного спору сприятиме прискоренню розгляду справи № 910/23627/16, що відповідає загальним засадам та завданням господарського процесу.

У зв'язку з наведеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 24.01.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 24.01.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні 24.01.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

16.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Закритим акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (позичальник) укладено ОСОБА_7 про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 57317500 грн. 00 коп., а позичальник зобовязується повернути отримані кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту з кінцевим строком повернення до 15.02.2011 включно, та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі, вказаному у п. 3.1 даного договору; для обліку наданих кредитних коштів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок: № 94.09.

Згідно з п. 2.1 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 видача кредитних коштів в рамках кредитної лінії здійснюється траншами строк з 10.07.2009 по 15.02.2011 за письмовими заявками позичальника за погодженням з банком при умові надання оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів загальною вартістю не менше 57000000 грн. 00 коп. шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано у письмових заявках.

Відповідно до п. 2.4 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 позичальник зобовязується повернути кредитні кошти банку до 15.02.2011 включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок відповідно до Графіку зниження ліміту (Додаток № 1 до договору).

У відповідності до п. 3.1 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: 16,5% річних за користування кредитними коштами за період з дня видачі кредиту до строку повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4 даного договору; у випадку порушення позичальником строків погашення 33% річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом за період з дати непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дна фактичного погашення основного боргу; 33% річних за період з 16.02.2011 до дня фактичного погашення суми кредиту.

Відповідно до п. 3.3 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі кредиту здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 днів у році (366 у високосному році), у місяці по календарю.

Положеннями п. 3.4 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 сторони погодили, що нарахування процентів здійснюється щомісячно. Сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється кожні півроку. Позичальник сплачує проценти в строк з 01 по 10 число першого місяця кожного півріччя (січень, липень). У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами з першого по останній календарний день попереднього півріччя. Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами за останній звітний період (звітний період, в якому наступає строк повернення кредиту) не пізніше строку повернення кредиту, вказаного у п. 2.4 даного договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 датою сплати процентів є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п. 3.2 даного договору.

Нормами статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими сторони вносили зміни та доповнення до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, зокрема щодо розміру кредиту (Додаткова угода від 29.05.2014), щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами (Додаткові угоди від 01.10.2009, від 01.02.2011, від 29.05.2014), щодо строків сплати процентів (Додаткові угоди від 12.01.2010, від 09.07.2010, від 11.01.2011, від 15.02.2011, від 08.07.2011, від 11.01.2012, від 10.07.2012, 16.11.2012, від 04.01.2013, від 15.02.2013, від 09.04.2013, від 10.07.2013, від 17.02.2014, від 10.04.2014, від 05.06.2014, від 10.07.2014, від 02.09.2014, від 28.10.2014, від 25.12.2014, від 20.02.2015, від 14.04.2015, від 09.07.2015), щодо строків повернення кредиту (Додаткові угоди від 15.02.2011, від 15.02.2013, від 17.02.2014, від 01.10.2015).

Зокрема, Додатковою угодою від 29.05.2014 до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 сторони внесли зміни до п. 1.1 вказаного договору, зазначивши, що банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 92530000 грн. 00 коп., а позичальник зобовязується повернути отримані кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту з кінцевим строком повернення, зазначеному у п. 2.4 цього договору, та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі, вказаному у розділі 3 даного договору; для обліку наданих кредитних коштів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок: № 94.09, № 4.001, № 4.002, № 4.005, № 4.006.

Відповідно до п. 2.4 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 в редакції Додаткової угоди від 29.05.2014 позичальник зобовязується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток № 6 до договору) з кінцевим строком погашення до 17.02.2016 шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, надавши відповідачу 1 кредит у загальному розмірі 92529970 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальними ордерами № 406 від 10.07.2009 на суму 57317500 грн. 00 коп., № 37233 від 29.05.2014 на суму 16668170 грн. 00 коп., № 37319 від 29.05.2014 на суму 1544300 грн. 00 коп., № 8917 від 30.05.2014 на суму 2714000 грн. 00 коп., № 9066 від 30.05.2014 на суму 14286000 грн. 00 коп., які долучено позивачем до матеріалів справи.

Натомість, відповідач-1 належним чином умови Договору не виконав, а сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 200000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №506 від 07.05.2015 на суму 35000 грн. 00 коп., платіжним дорученням № 507 від 07.05.2015 на суму 35000 грн. 00 коп., платіжним дорученням № 530 від 28.05.2015 на суму 10000 грн. 00 коп., платіжним дорученням № 531 від 28.05.2015 на суму 10000 грн. 00 коп., платіжним дорученням № 529 від 28.05.2015 на суму 10000 грн. 00 коп. та платіжним дорученням № 570 від 30.06.2015 на суму 100000 грн. 00 коп. (призначення платежу погашення кредиту за кредитною угодою № 1298-09 від 16.02.2009), які долучено до матеріалів справи, та банківськими виписками з рахунку відповідача-1, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи загальний розмір наданих відповідачу-1 кредитних коштів за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 у сумі 92529970 грн. 00 коп. та загальний розмір повернутого відповідачем-1 кредиту у сумі 200000 грн. 00 коп., заборгованість Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» з повернення кредиту за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 становить 92329970 грн. 00 коп.

Враховуючи заперечення відповідача-1 щодо розміру заборгованості та щодо нарахованих сум відсотків за користування коштами та пені, судом апеляційної інстанції було призначено у справі судову експертизу.

На виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/23183/16 експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було надано Висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 16314/16315/17-45 від 27.02.2018.

Відповідаючи на поставлені питання експерти дійшли наступних висновків: згідно наданих на дослідження документів, сума основного боргу по тілу кредиту у валюті кредиту, наданого ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» відповідно до умов Кредитного договору № 1298-09 від 16.02.2009, із наступними змінами і доповненнями, станом на 12.12.2016 підтверджується документально в сумі 92 329 970,00 грн.

За період 16.02.2009 по 12.12.2016 сума заборгованості ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» по відсотках за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов Кредитного договору № 1298-09 від 16.02.2009, із наступними змінами і доповненнями, розрахунково підтверджується в розмірі 53 301 362,04 грн.

Підтвердити документально факт нарахування пені не вбачається за можливе, оскільки позивачем не надано на дослідження виписки по рахунках відповідача-1 на яких обліковується нарахування пені.

Враховуючи встановлені обставини у даній справі та наявні в ній докази, а також висновок судової експертизи, який колегією суддів оцінено як належний та допустимий, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на не доведення факту отримання ним грошових коштів за Кредитним договором № 1298 від 16.02.2009.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що відповідачем-1 вчинялись дії з погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

А враховуючи, що відповідачем-1 не доведено факт повернення отриманих коштів, грошові кошти в сумі 92329970 грн. 00 коп. (тіло кредиту) підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Судом встановлено, що за користування відповідачем-1 кредитними коштами, позивачем було нараховано позичальнику проценти за користування кредитом у загальному розмірі 89041220 грн. 31 коп., що підтверджується банківськими виписками з рахунку відповідача-1, які долучено позивачем до матеріалів справи та відображено у розрахунку заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, долученому позивачем до позовної заяви.

При цьому, відповідач -1 сплатив позивачу проценти за користування кредитними коштами у загальному розмірі 35739622 грн. 76 коп.

Дослідивши умови договору, наданий позивачем розрахунок та висновок судової експертизи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість відповідача-1 зі сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 12.12.2016 становить 53301597 грн. 55 коп. та підлягає стягненню з відповідач-1 на користь позивача.

Водночас, у відзиві на позовну заяву, поданому у судовому засіданні 10.02.2017, відповідач заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, Додатковою угодою від 01.10.2015 сторони внесли зміни до п. 2.4 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, зазначивши, що позичальник зобовязується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток № 14 до даного договору) з кінцевим строком погашення до 17.02.2016, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Відповідно до Додатку № 14 до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 (Графік зниження ліміту кредитної лінії) встановлено, що сума кредиту відповідача-1 становить 92329970 грн. 00 коп.; до 25.09.2015 (включно) відповідач-1 повинен був повернути позивачу кредит у розмірі 100000 грн. 00 коп.; до 25.12.2015 (включно) відповідач-1 повинен був повернути позивачу кредит у розмірі 100000 грн. 00 коп.; до 17.02.2016 (включно) відповідач-1 повинен був повернути позивачу кредит у розмірі 92129970 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 257 та 261 Цивільного кодексу України, та беручи до уваги встановлені судом строки повернення відповідачем-1 кредиту (відповідно до п. 2.4 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 в редакції Додаткової угоди від 01.10.2015 та Додатку № 14 до кредитного договору) та дату звернення позивача з даним позовом до суду 16.12.2016 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу суду), обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитом (суми кредиту) в межах строку позовної давності.

Крім того, суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності в частині стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом з огляду на таке.

Як встановлено судом, Додатковою угодою від 09.07.2015 сторони внесли зміни до п. 3.4 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, виклавши його у наступній редакції: «нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється щоквартально. Позичальник сплачує проценти в строк з 01 до 10 числа першого місяця кожного кварталу (січень, квітень, липень, жовтень). У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з першого по останній календарний день попереднього кварталу. Проценти, нараховані за користування кредитними коштами по 31.03.2015 включно, сплачуються в термін до 17.02.2016 включно. Проценти, нараховані за користування кредитними коштами за період з 01.04.2015 по 30.06.2015 включно, сплачуються в термін до 30.09.2015 включно. Позичальник зобовязаний виконувати умови абзацу першого п. 3.4 договору, при умові, в термін не пізніше останнього робочого дня кожного кварталу, сплачувати проценти за користування кредитними коштами в сумі не менше 100000 грн. 00 коп. Первісний термін сплати 30.09.2015. Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4 кредитного договору (тобто, по 17.02.2016).

Як встановлено судом, з долученого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач-1 сплатив позивачу проценти за користування кредитними коштами, що обліковуються на рахунку № 94.09, у розмірі 34345330 грн. 60 коп., у звязку з чим заборгованість за процентами становить 29410182 грн. 36 коп.; за користування кредитними коштами, що обліковуються на рахунку № 4.005, - проценти у розмірі 116000 грн. 00 коп., у звязку з чим заборгованість за процентами становить 1834475 грн. 45 коп.; за користування кредитними коштами, що обліковуються на рахунку № 4.002, - проценти у розмірі 507000 грн. 00 коп., у звязку з чим заборгованість за процентами становить 11426042 грн. 73 коп., за користування кредитними коштами, що обліковуються на рахунку № 4.001, - проценти у розмірі 90330 грн. 00 коп., у звязку з чим заборгованість за процентами становить 1023307 грн. 84 коп., за користування кредитними коштами, що обліковуються на рахунку № 4.006, - проценти у розмірі 680962 грн. 16 коп., у звязку з чим заборгованість за процентами становить 9607589 грн. 17 коп., що разом становить 53301597 грн. 55 коп.

Дослідивши обставини справи та доводи апелянта, враховуючи положення ст.ст. 257 та 261 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк позовної давності щодо вимог про сплату процентів позивачем не пропущено, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності. Доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 за кредитом у розмірі 92329970 грн. 00 коп. та за процентами за користування кредитом у розмірі 53301597 грн. 55 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем-1 не були спростовані, у звязку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 92329970 грн. 00 коп. та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 53301597 грн. 55 коп. правомірно задоволені судом першої інстанції у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення пеню у загальному розмірі 20445567 грн. 69 коп., а саме: 14101763 грн. 17 коп. пені за прострочення повернення кредиту (8754230 грн. 20 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення повернення кредитних коштів у розмірі 57317500 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 94.09; 412987 грн. 97 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення повернення кредитних коштів у розмірі 2704000 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.005; 2518275 грн. 13 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення повернення кредитних коштів у розмірі 16488170 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.002; 235864 грн. 41 коп. коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення повернення кредитних коштів у розмірі 1544300 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.001; 2180405 грн. 46 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення повернення кредитних коштів у розмірі 14276000 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.006) та 6343804 грн. 52 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом (3376281 грн. 72 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 57317500 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 94.09; 227554 грн. 12 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2704000 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.005; 1424206 грн. 98 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16488170 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.002; 126234 грн. 54 коп. пені за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1544300 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.001; 1189527 грн. 16 коп. за період з 13.06.2016 по 11.12.2016, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 14276000 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунку № 4.006).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.1 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 (в редакції Додаткової угоди від 17.02.2014) за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від прострочення суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 1.1, 2.4, 2.5, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 даного договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від обовязку сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за прострочення повернення кредиту колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до норм чинного законодавства та умов Кредитного договору, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» пені у загальному розмірі 20445567 грн. 69 коп. (14101763 грн. 17 коп. пені за прострочення повернення кредиту та 6343804 грн. 52 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом) підлягають частковому задоволенню у розмірі 8522357 грн. 97 коп. (5544253 грн. 93 коп. пені за прострочення повернення кредиту та 2978104 грн. 04 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом) відповідно до арифметично правильного розрахунку..

Що стосується позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», заявлених до Приватного акціонерного товариства «Росава», про солідарне стягнення заборгованості за кредитом у сумі 57317500 грн. 00 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 29410182 грн. 36 коп. та пені у сумі 12130511 грн. 92 коп., колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідача-2, позивач вказав на те, що між ним, відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено ОСОБА_7 поруки № 85 від 10.08.2009, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобовязань за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, відповідно до умов якого боржнику відкривається кредитна лінія з лімітом у розмірі 57317500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, відповідно до п. 3.1 кредитного договору.

З огляду на те, що відповідач-1 не повернув позивачу у встановлені кредитним договором строки (з урахуванням додаткових угод) суму всього наданого кредиту та не сплатив у повному обсязі проценти за користування кредитом, та в силу положень законодавства України та договору поруки відповідач-2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 (поручителя) заборгованість за кредитом у розмірі 57317500 грн. 00 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 29410182 грн. 36 коп. та пеню у розмірі 12130511 грн. 92 коп.

При цьому судом встановлено, що 10.08.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси і Кредит», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитор), Закритим акціонерним товариством «Росава», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Росава» (поручитель) та Закритим акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (боржник) укладено ОСОБА_7 поруки № 85, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобовязань за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, відповідно до умов якого боржнику відкривається кредитна лінія з лімітом у розмірі 57317500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, відповідно до п. 3.1 кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки № 85 від 10.08.2009 у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з п. 2.2 Договору поруки № 85 від 10.08.2009 поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, в тому числі за основним боргом, сплаті щомісячних та/або щоквартальних процентів та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Відповідно до п. 2.3 Договору поруки № 85 від 10.08.2009 у випадку непогашення боржником заборгованості по кредитному договору протягом 1 банківського дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, у кредитора виникає право вимоги сплати боргу у повному обсязі від поручителя.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У судовому засіданні 03.02.2017 представник відповідача-2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що порука за Договором поруки № 85 від 10.08.2009 є припиненою, оскільки без згоди поручителя відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя у звязку із збільшенням строку користування відповідачем-1 (боржником) кредитом та збільшенням процентної ставки за користування боржником кредитними коштами. За таких обставин, відповідач-2 просив суд відмовити у позові в частині стягнення заборгованості з відповідача-2.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Положеннями п. 4.4 Договору поруки № 85 від 10.08.2009 передбачено, що внесення змін та доповнень до Кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.1 Договору поруки № 85 від 10.08.2009 поручитель зобовязується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобовязань за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, відповідно до умов якого боржнику відкривається кредитна лінія з лімітом у розмірі 57317500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, відповідно до п. 3.1 кредитного договору.

Згідно з п. 3.1 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: 16,5% річних за користування кредитними коштами за період з дня видачі кредиту до строку повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4 даного договору; у випадку порушення позичальником строків погашення 33% річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом за період з дати непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення основного боргу; 33% річних за період з 16.02.2011 до дня фактичного погашення суми кредиту.

Крім того, відповідно до п. 1.1 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 57317500 грн. 00 коп., а позичальник зобовязується повернути отримані кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту з кінцевим строком повернення до 15.02.2011 включно, та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі, вказаному у п. 3.1 даного договору; для обліку наданих кредитних коштів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок: № 94.09.

Таким чином, уклавши з позивачем ОСОБА_7 поруки № 85 від 10.08.2009, відповідач-2 поручився перед кредитором (позивачем) за виконання боржником (відповідачем-1) своїх зобовязань за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 на наступних умовах: ліміт кредитної лінії, що відкривається боржнику, становить 57317500 грн. 00 коп.; розмір процентів за користування кредитом 16,5% строкових процентів річних та 33% прострочених процентів річних; строк повернення кредиту до 15.02.2011.

За змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком і тягне припинення поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 у справі № 6-97цс13, постанові Верховного суду України від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14, постанові Верховного Суду України від 23.12.2014 у справі № 3-196цс14, постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-1161цс15.

Суд зазначає, що порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Разом з тим, судом встановлено, що 15.02.2011 між позивачем та відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, якою сторони відстрочили виконання боржником строк повернення кредиту до 15.02.2013 включно, 15.02.2013 Додаткову угоду до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, якою сторони відстрочили виконання боржником строк повернення кредиту до 17.02.2014 включно, 17.02.2014 - Додаткову угоду до Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009, якою сторони відстрочили виконання боржником строк повернення кредиту до 17.02.2016.

Крім того, Додатковою угодою від 29.05.2014 сторони підвищили розмір процентної ставки за користування відповідачем-1 кредитними коштами, встановивши її у розмірі 21,50% річних за користування кредитними коштами, що обліковуються на рахунках № 4.002, № 4.001, № 4.005, № 4.006 (строкові проценти) та 43,0% річних прострочених процентів.

Також, Додатковою угодою від 29.05.2014 було внесено зміни до розміру відновлювальної кредитної лінії та встановлено загальну суму кредитної лінії за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1298-09 від 16.02.2009 у розмірі 92530000 грн. 00 коп.

При цьому, збільшення розміру кредитної лінії призводить до збільшення розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами, оскільки проценти за користування кредитом нараховуються від суми фактично наданого кредиту.

За таких обставин, у звязку із збільшенням розміру процентної ставки за користування відповідачем-1 кредитними коштами, відстрочення строку повернення відповідачем-1 кредиту та збільшення розміру кредитної лінії, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя відповідача-2, оскільки збільшення розміру процентної ставки тягне за собою збільшення розміру нарахованих процентів, відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення періоду нарахування процентів, а збільшення розміру кредитної лінії (збільшення розміру наданого кредиту) призводить до збільшення розміру нарахованих процентів за користування кредитом.

При цьому, сторонами не надано суду доказів висловлення відповідачем-2 своєї згоди на збільшення обсягу відповідальності, зміни до договору поруки не вносились, вираженої згоди у будь-якій іншій письмовій формі (лист, телеграма, заява, тощо) не надавалось.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що збільшення обсягу відповідальності поручителя відбулось без згоди поручителя, що тягне за собою припинення поруки у повному обсязі.

З огляду на викладене, порука за Договором поруки № 85 від 10.08.2009 є припиненою, у звязку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у позові Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Приватного акціонерного товариства «Росава» про солідарне стягнення 98858194 грн. 28 коп. (57317500 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 29410182 грн. 36 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та 12130511 грн. 92 коп. пені).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що проведена на вимогу апелянта судова експертиза підтвердила висновки суду першої інстанції, а твердження апелянта щодо недоведеності факту заборгованості та щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності не знайшли свого підтвердження при розгляді спору.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі №910/23183/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача-1).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі № 910/23183/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі №910/23183/16 залишити без змін.

3. Справу №910/23183/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 06.02.2019