РІШЕННЯ

05 лютого 2019 року Справа № 913/425/18

Провадження №19/913/425/18

Розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ (вул. Ярославів Вал, 33 б, поверх 3, м. Київ, 01054)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (просп. Гвардійський, 30/1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400)

про стягнення 2761371 грн 00 коп.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (просп. Гвардійський, 30/1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ (вул. Ярославів Вал, 33 б, поверх 3, м. Київ, 01054)

про визнання припиненим зобовязання за договором №1618-РА від 25.11.2014

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_1, адвокат, довіреність від 03.01.2019;

від відповідача (за первісним позовом) представник не прибув

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про стягнення заборгованості за договором поставки №1618-РА від 25.11.2014 у сумі 2761371 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки №1618-РА від 25.11.2014, щодо повної оплати поставленого товару, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 2761371 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та підготовче засідання для розгляду справи в підготовчому провадженні призначено на 16.10.2018.

Ухвалою суду від 16.10.2018 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 30.10.2018.

Відповідач у відзиві на позовну заяву б/н від 25.10.2018 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що у зв'язку з виникненням обставин непереборної сили, а саме: проведення антитерористичної операції на території Луганської області, в межах якої був зареєстрований та здійснював свою господарську діяльність відповідач і зазначена обставина є форс-мажорною, підтверджена Сертифікатами Торгово-промислової палати України.

29.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит звернулося до Господарського суду Луганської області з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ про визнання припиненим зобовязанння Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит за п.5.4 договору поставки №1618-РА від 25.11.2014.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з виникненням обставин непереборної сили, а саме: проведення антитерористичної операції на території Луганської області, в межах якої був зареєстрований та здійснював свою господарську діяльність відповідач і зазначена обставина є форс-мажорною, підтверджена Сертифікатами Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №№7630, 7629, 7628 від 19.06.2017 та унеможливлює належне виконання сторонами зобов'язань за договором.

Ухвалою суду від 30.10.2018 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 13.11.2018.

Ухвалою суду від 02.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 13.12.2018; перенесено розгляд справи в підготовчому провадженні на 19.11.2018.

Позивач у відповіді на відзив №9/11/18-1 від 09.11.2018 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідач перереєстрував своє місцезнаходження в м. Сєвєродонецьк Луганської області. Згідно з інформацією з електронного кабінету платника Державної фіскальної служби України, відповідач перебуває на обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби, що знаходиться на підконтрольній території України. В Сертифікатах ТПП, які були надані до відзиву на позовну заяву, не зазначено обставин непереробної сили саме за договором поставки №1618-РА від 25.11.2014.

Ухвалою суду від 19.11.2018 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 27.11.2018.

Ухвалою суду від 20.11.2018 зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ про визнання припиненим зобовязання за договором №1618-РА від 25.11.2014 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №913/425/18.

Позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву №23/11/18-1 від 23.11.2018 просив відмовити в задоволенні зустрічного позову повністю. Зазначив, що договір поставки №1618-РА укладено 25.11.2014, а поставка товару відбувалася з 15.04.2015 по 13.02.2017, тобто в період проведення АТО. В Сертифікатах ТПП, які були надані до відзиву на позовну заяву, не зазначено обставин непереробної сили саме за договором поставки №1618-РА від 25.11.2014.

Ухвалою суду від 27.11.2018 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 13.12.2018.

Ухвалою суду від 13.12.2018 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду справи по суті на 14.01.2019.

Ухвалою суду від 14.01.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 05.02.2019.

Позивач за первісним позовом у судовому засіданні 05.02.2019 просив позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 05.02.2019 не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

25.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ (постачальник, позивач) укладено договір поставки №1618-РА, відповідно до п.п.1.1 1.2 якого, постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо технічного призначення в асортименті, кількості, строки та по ціні і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору. Покупець зобовязався прийняти та оплатити продукцію на умовах, викладених у договорі.

Відповідно до п.8.1 договору, останній вступає в силу з 01.01.2015 за умови підписання уповноваженим представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2016 включно.

Між сторонами підписані наступні специфікації: від 15.04.2015 на суму 142344 грн 00 коп. з ПДВ; від 30.07.2015 на суму 876084 грн 00 коп. з ПДВ; від 31.05.2016 на суму 2453576 грн 40 коп. з ПДВ, від 15.06.2016 на суму 8270373 грн 60 коп. з ПДВ, від 27.06.2016 на суму 190471 грн 44 коп. з ПДВ, від 11.07.2016 на суму 122884 грн 80 коп. з ПДВ, від 01.08.2016 на суму 4846171 грн 20 коп. з ПДВ, від 17.11.2016 на суму 147461 грн 76 коп. з ПДВ, від 16.12.2016 на суму 2592000 грн 00 коп. з ПДВ.

Відповідно до п.5 специфікацій розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору.

На виконання вказаних умов договору поставки №1618-РА від 25.11.2014 позивач передав, а відповідач прийняв продукцію на суму 18667637 грн 84 коп., який останній оплатив частково, що і стало підставою звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №1618-РА від 25.11.2014 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем продукції відповідачеві підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями, рахунками фактурами (а.с.54-151 т.1).

Відповідач здійснив оплату поставленого товару частково в сумі 15906266 грн 84 коп., що підтверджується матеріалами справи (а.с.152-158 т.1).

Відносно доводів відповідача за первісним позовом щодо порушення позивачем за первісним позовом умов п.4.3 договору в частині не надання акту прийому-передачі суд зазначає наступне.

Пунктом 4.3 договору сторони, зокрема, передбачили, що постачальник зобов"язаний надати покупцю по акту приймання-передачі, підписаним уповноваженими представниками сторін, наступні документи: рахунок, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу-виготовлювача і/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов"язковій сертифікації), дозвіл Держпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документу обов"язкове згідно норм діючого законодавства), інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п.2.4 цього договору. Документи (крім податкових накладних) постачальник зобов"язаний надати покупцю разом з поставленою продукцією.

Водночас, відповідно до п.4.4 договору у випадку поставки продукції без товаросупровідної документації, що потягне неможливість здійснити приймання продукції за кількістю, якості, асортименту, комплектності, покупець має право відмовитися від приймання продукції, що надійшла. У такому випадку повернення продукції здійснюється в порядку, передбаченому п.2.5 цього договору.

Оскільки відповідач за первісним позовом прийняв продукцію без зауважень та заперечень, судом зазначені доводи відхиляються.

Ураховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання №1618-РА від 25.11.2014 в сумі 2761371 грн 00 коп.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, а саме: особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України непереборною силою є надзвичайні і невідворотні обставини, за умов настання яких виконання договірних зобов'язань є неможливим.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, яка повністю звільняє від відповідальності особу, що порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила однак не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до п.п.7.1 7.2 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за договором, якщо це стало наслідком непереборної сили стихійних лих, війни, блокади, урядових рішень і т.п. обставин, що не залежать від волі сторін і їх наслідків, які безпосередньо впливають на виконання договору. У разі якщо такі обставини та/або їх наслідки продовжуються більше 2 місяців, кожна з сторін має право в односторонньому порядку відмовитися від договору. У цьому разі сторона, яка повністю або частково виконала свої обовязки за договором, має право вимагати від другої сторони виконання зустрічного зобовязання або, у разі неможливості виконання, компенсувати прямі затрати, повязані з виконанням зобовязань за договором.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати на підставі статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно із статтею 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п.п.7.3 7.5 договору Сторона, для якої склалася неможливість виконання зобовязань за цим договором в умовах, передбачених у п.7.1 договору, зобовязана в термін не більше 5 днів письмово сповістити іншу сторону (лист, факс, телекс, телеграф). Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за цим договором зобовязань, позбавляє сторону права посилатись на будь яку вищезазначену обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобовязань. Сторона, яка заявила про настання обставин непереробної сили повинна надати відповідний документ компетентного органу України, в якому повинні бути вказані характер обставин непереробної сили, їх наслідків і тривалість.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (позивач за зустрічним позовом) повідомило відповідача за зустрічним позовом про настання форс-мажорних обставин за спірним договором та не надало доказів надання Товариству з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ (відповідач з зустрічним позовом) доказу настання даних обставин, зокрема сертифікату (довідки) Торгово-промислової палати України як того вимагають умови договору поставки, що відповідно до умов договору не дає підстав покупцю посилатися на форс-мажорні обставини.

Надані позивачем за зустрічним позовом Сертифікати Торгово-промислової палати України про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7628, №7629 та №7630 від 19.06.2017 не стосуються спірного договору поставки, а стосуються податкових зобов'язань підприємства під час здійснення господарської діяльності на території Луганської області.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що існування форс-мажорних обставин, на які посилається позивач за зустрічним позовом як на підставу для визнання припиненим зобовязання за п.5.4 договору поставки №1618-РА від 25.11.2014, матеріалами справи не підтверджується.

Відносно доводів позивача за зустрічним позовом щодо застосування до відповідача за зустрічним позовом оперативно-господарських санкцій на суму 1 954 807 грн 88 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Частинами 1, 2 ст.235 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення господарських зобовязань до субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобовязання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До субєкта, який порушив господарське зобовязання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Відповідно до п.5.5 договору у випадку порушення постачальником строків поставки, обумовлених в специфікації (ях) за цим договором, покупець вправі направити постачальнику розрахунок штрафних санкцій і/або збитків, і до їх оплати постачальником затримати оплату за поставлену продукцію на суму штрафних санкцій і/або збитків. Постачальник зобовязується здійснити оплату штрафних санкцій, збитків протягом 5 банківських днів з моменту направлення розрахунку штрафних санкцій, збитків постачальнику. При цьому покупець має право оплатити постачальнику вартість поставленої продукції до сплати останнім покупцю штрафних санкцій і/або відшкодування збитків.

Таким чином, сторони передбачили випадки застосування штрафних санкцій, а не оперативно-господарських, як вважає позивач за зустрічним позовом. Штрафні санкції застосовуються у загальному порядку.

З огляду на те, що умовами договору поставки №1618-РА від 25.11.2014 сторони не передбачили випадків застосування саме оперативно-господарських санкцій та не визначили їх вид, тому виключається можливість їх застосування у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, судом критично оцінюється заява позивача за зустрічним позовом б/н від 25.10.2018 про застосування оперативно-господарських санкції, до того ж в ній містяться посилання на умови п.5.7 та п.5.9, які в тексті договору поставки №1618-РА від 25.11.2014 (а.с.32-42 т.1) взагалі відсутні.

Таким чином, доводи позивача за зустрічним позовом в цій частині судом відхиляються.

Ураховуючи викладене, первісний позов підлягає задоволенню повністю. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору за первісним та за зустрітим позовом покладаються на відповідача за первісним позовом згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (просп. Гвардійський, 30/1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ (вул. Ярославів Вал, 33 б, поверх 3, м. Київ, 01054, ) заборгованість у розмірі 2761371 грн 00 коп., судовий збір у сумі 41420 грн 56 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ відмовити повністю.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом віднести на позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.02.2019.

Суддя Т.В. Косенко