ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2019 р. Справа№ 910/8135/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Мельничук О.С.,

позивач Новікова В.О.

відповідач Кривошея Д.А.

третя особа не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 (повний текст складено 08.10.2018)

у справі №910/8135/18 (суддя А.І. Привалов)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Фідея"

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс"

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Міністерства оборони України про зобов'язання повернути банківську гарантію від 05.03.2018 № 401-18/24, видану ПАТ "Банк Альянс".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення п. 11.1.1. договору №286/1/18/25 від 06.03.2018 не повернув позивачу Гарантію виконання зобов'язань № 401-18/24 від 05.03.2018, видану ПАТ "Банк Альянс"

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 року у справі №910/8135/18 позов задоволено повністю. Зобов'язано Міністерство оборони України повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" банківську гарантію від 05.03.2018 № 401-18/24, видану Публічним акціонерним товариством "Банк Альянс". Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762, 00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач належним чином виконав умови Договору, щодо поставки всього обсягу товару, а відтак, відповідно до умов п. 11.1.1-11.1.3 договору замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом не досліджена умови Договору, а саме розділ 11, відповідно до якого, якщо будуть мати порушення щодо виконання умов цього договору, забезпечення виконання договору не повертається. В свою чергу, позивачем неналежним чином виконано умови договору щодо поставки товару у визначений договором строку - до 30.04.2018 (включно). Крім того, судом першої інстанції не досліджено, що відповідно до вимог постанови Національного банку України від 15.12.2004 № 639 "Про затвердження положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валютах" безвідклична гарантія - це гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром, а безумовна гарантія - це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов'язання, забезпеченого гарантією, сплачує бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 залишено без руху, в зв'язку з відсутністю доказів, які б підтверджували сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Роз'яснено апелянту, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки.

15.11.2018 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справі №910/8135/18 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 31.01.2019.

08.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

10.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

В судовому засіданні 31.01.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

6 березня 2018 року між Міністерством оборони України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (далі - постачальник) укладено договір № 286/1/18/25 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язався у 2018 році поставити замовнику нафту й дистиляти (09130000-9) (паливо дизельне) (лот 6 - паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 або еквівалент (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та оплату її в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно з Специфікацією.

У Специфікації сторони договору погодили, що загальна вартість продукції з ПДВ становить 47 219 400, 00 грн. Вказані положення кореспондуються й у п. 3.1. договору.

Згідно з п. 5.1. Договору продукція постачається на умовах DDP- склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Відповідно до рознарядки (додаток № 12.2 до договору) поставку палива дизельного передбачено здійснювати залізничним транспортом до станції призначення Гнівань Південно-Західної залізниці.

Договір вважається виконаним при умові постачання не менше 99 % продукції (п. 5.5 договору).

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору встановлений з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2018 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 36 Закону України "Про державні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до вимог Цивільного кодекс України з урахуванням особливостей, визначених Господарським кодексом України.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тобто, правовідносини, які виникли між сторонами Договору підпадають під нормативне регулювання як загальних положень про зобов'язання, так і положень про договір купівлі-продажу та Закону України "Про публічні закупівлі".

За приписами ч.1 ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Так, у розділі 11 договору сторони погодили, що постачальник забезпечує виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від суми договору (Банківська гарантія від 05.03.2018 № 401-18/24, видана ПАТ "Банк Альянс" на суму 2 360 970, 00 грн).

Зі змісту гарантії слідує, що банк (гарант) зобов'язався безвідклично та безумовно виплатити відповідачу будь-яку суму, що не перевищує 2 360 970, 00 грн протягом 5-ти банківських днів після отримання письмової вимоги відповідача, в якій стверджується про те, що частково або повністю позивач (принципал) не виконав своїх зобов'язань щодо кількості, якості та строків постачання товару відповідно до умов Договору.

Відповідно до умов п. 11.1.1-11.1.3 договору замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань не менше 99 % від загального обсягу за договором та відповідної якості. Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання позивачем всіх умов договору у визначені строки (терміни). Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору або поставлено продукції менше 99 % від загального обсягу та/або буде здійснено постачання продукції неналежної якості, забезпечення виконання договору не повертається.

За приписами ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження банком (гарантійного листа), іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні (ч. 1 ст. 200 ГК України).

Відповідно до ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, постачальник станом на 02.05.2018 виконав свої зобов'язання за договором щодо поставки всього обсягу товару за договором, що підтверджується залізничними накладними щодо поставки товару з наступними номерами: 33977125, 33984147, 34075952, 34618470, 34699272.

13.06.2018 відповідач звернувся до третьої особи (до гаранта) з вимогою № 286/6/3242, відповідно до якої у зв'язку з порушенням умов виконання договору позивачем, а саме постачання частини продукції в кількості 822, 445 тон на суму 25 890 239, 61 грн з порушенням терміну на два дні та просить перерахувати Міністерству оборони України грошові кошти в сумі 2 360 970, 00 грн. (а.с.28).

20.06.2018 року АТ «БАНК АЛЬЯНС» звернувся до позивача з листом №21.1.2./2-1101, в якому просив перерахувати кошти для покриття можливих витрат за Гарантією в сумі 2360970,00 грн.

Щодо обставин дотримання позивачем зобов'язань зі своєчасної поставки продукції за Договором, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з Додатком №12.2 до Договору строк поставки продукції встановлено до 30.04.2018.

За приписами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1-р від 11 січня 2018 р. "Про перенесення робочих днів у 2018 році" з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування, зокрема, 1 травня - дня праці, рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та умовах, визначених законодавством, робочий день з понеділка 30 квітня на суботу 5 травня 2018 року.

Наказом № 28/02 від 28 лютого 2018 р. "Про перенесення робочих днів ТОВ "Фірма "Фідея" позивач на виконання вищевказаного рішення Уряду, з метою створення сприятливих умов для святкування у 2018 році 1 травня - дня праці, раціонального використання робочого часу працівників ТОВ "Фірма "Фідея" переніс робочий день з понеділка 30 квітня - на суботу 5 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, строк поставки визначений у Додатком №12.2 до Договору 30.04.2018 - є вихідним, тому відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України перший після нього робочий день - 02.05.2018 є останнім днем виконання обов'язку з поставки товару.

Відповідно до умов п. 11.1.1-11.1.3 договору замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань не менше 99 % від загального обсягу за договором та відповідної якості.

Так, відповідно до умов п. 11.1.2-11.1.3 Договору підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання позивачем всіх умов договору у визначені строки (терміни). Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору та/або буде здійснено постачання продукції неналежної якості, забезпечення виконання договору не повертається.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 цього Кодексу зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зі змісту ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було належним чином ( у перший робочий день після вихідного згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України) та добросовісно виконано умови договору в частині поставки продукції.

При цьому, положеннями п.п. 11.1.2, 11.1.3 Договору не вказано, які саме умови Договору слід виконати у визначені строки та ким, які конкретно порушення умов Договору повинні мати місце для того, щоб його забезпечення поверталося.

З огляду на наведене та те, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом встановлений пп. 11.1.1 Договору строк повернення гарантії відповідачем пропущено, позовні вимоги ним в добровільному порядку не задоволено, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідне право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позов - задоволенню в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що розпорядження Кабінету Міністрів України № 1-р від 11.01.2018 "Про перенесення робочих днів у 2018 році" носить не обов'язковий, а рекомендаційний характер, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки вказане розпорядження встановлює право позивача на перенесення робочих днів, яким він скористався, що не є порушенням вимог закону, а дата укладення Договору в такому випадку не має жодного значення.

Крім того враховуючи положення п. 5.1 Договору з урахуванням Додатку №12.1 до договору, колегія суддів зазначає про безпідставність посилань апелянта на Акти приймання-передачі, якими засвідчено момент приймання товару за кількістю.

Доводи апелянта з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом вимог матеріального права та неправильного тлумачення норм чинного законодавства не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 року по справі №910/8135/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 року по справі №910/8135/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 року по справі №910/8135/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8135/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.02.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз