УХВАЛА

07 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 910/11630/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва

у складі судді Удалова О.Г.

від 07.09.2018 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Дикунська А.О., Мальченко А.О., Жук Г.А.

від 20.12.2018

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного банку "Банк Камбіо"

до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

про стягнення 761 089 830,12 грн.,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №910/11630/18.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №910/11630/18, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018, позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного банку "Банк Камбіо" повернуто без розгляду на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалюючи зазначені рішення, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що як вбачається з матеріалів позовної заяви, мотивувальна та прохальна частини умовно складаються з декількох самостійних блоків, у яких пред'явлено вимоги про стягнення грошових коштів до декількох груп відповідачів, що частково співпадають за складом. У той же час, кожна вимога до певного кола відповідачів, зазначених у різних пунктах прохальної частини позову, різниться не тільки за суб'єктним складом та заявленим розміром шкоди, а за тими обставинами та наданими доказами, на підставі яких позивачем пред'явлено грошову вимогу про стягнення грошових коштів в тому, чи іншому розмірі.

Крім того, господарські суди попередніх інстанцій встановили, що сумісний розгляд позовних вимог перешкоджатиме з'ясуванню взаємних прав і обов'язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, оскільки у даному випадку під час розгляду справи суд повинен буде надати оцінку умовам кожного з укладених договорів та правової природи кожного з них, а також встановити обставини щодо виконання/невиконання сторонами умов вказаних договорів, мети та обставин укладення договорів, дотримання їх умов сторонами, а також правомірність заявлених до стягнення сум. Зазначене свідчить про те, що по кожному з договорів та по кожному окремому епізоду, щодо яких, як зазначає позивач, конкретним колом відповідачів було нанесено шкоду банку в різних розмірах, суду необхідно проводити окрему процесуальну процедуру з визначенням та дослідженням різного кола доказів, пов'язаних зі встановленням обставин, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що також суттєво утруднить вирішення спору в межах однієї справи.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що касаційна скарга не містить доводів, з огляду на які Суд міг би визнати, що рішення суду касаційної інстанції за наслідками розгляду цієї касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №910/11630/18 на підставі абзацу 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №910/11630/18.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає скарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець