ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 910/4268/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018

у справі №910/4268/18 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна»

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

про стягнення 85 168,45 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Віттман Тоніс - директор

від позивача - Костяний О.Ю. ордер серія КВ №432254 від 13.11.18

від відповідача - Клименко Н.С. довіреність № 36 від 08.01.19

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про стягнення 85 168,45 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов Договору оренди майна №3.5-51.17 від 19.09.2017, за період з січня 2018 по березень 2018 (включно) не сплачував орендні платежі, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 76 500,00 грн Порушення відповідачем зобов'язання по сплаті орендних платежів у розмірі та строки передбачені договором стало підставою нарахування 3 926 грн 55 коп - пені, 3 570 грн - штрафу у відповідності до умов договору, а також інфляційних втрат в розмірі 844 грн 94 коп, та 3% річних в розмірі 326 грн 96 коп, згідно ст.625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/4268/18 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» 76 500 грн - заборгованості, 3 926 грн 55 коп - пені, 3 570 грн - штрафу, 844 грн 94 коп - інфляційних втрат, 326 грн 96 коп - 3% річних, 1 762 грн - судового збору.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення у справі виходив з доведеності позивачем факту передачі майна, що є предметом договору оренди, в користування відповідача, визначення сторонами розміру орендних платежів та недоведеність відповідачем відсутності заборгованості по оплаті орендних платежів за спірний період.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс», 14.09.2018 подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №053/05-3291 від 14.09.2018, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/4268/18 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт стверджує, що судом необґрунтовано відхилено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 910/4062/18 за позовом КП «Київтранспарксервіс» до ТОВ «Паркінг Україна» про визнання недійсним договору оренди майна від 19.09.2018 № 3.5-51.17 на підставі якого позивачем здійснено нарахування орендних платежів.

Апелянт не погоджується з тим, що судом не розглянуто його клопотання про виклик сторін в судове засідання та прийнято рішення з порушенням його права на захист.

Апелянт також зазначає, що рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/4062/18 договір оренди майна від 19.09.2018 № 3.5-51.17 укладений між сторонами визнано недійсним, а тому оскаржуване рішення є передчасним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2018 у складі колегії суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А., Скрипка І.М., апеляційну скаргу №053/05-3291 від 14.09.2018 (вх. №09.1-04.1/760/18 від 23.10.2018) Коммунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/4268/18 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв'язку з відсутністю належних доказів сплати судового збору у сумі 2643,00 грн.

У зв'язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду справу було передано до утвореного Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 справу та апеляційну скаргу №053/05-3291 від 14.09.2018 (вх. №09.1-04.1/760/18 від 23.10.2018) Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Жук Г.А., суддів: Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 справу прийнято до провадження Північним апеляційним господарським судом, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/4268/18, відкрито апеляційне провадження, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а учасникам провадження - заяв, клопотань, пояснень, але не пізніше 14.11.2018.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 29.10.2018 учасники справи отримали 01.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 розгляд справи призначено на 06.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 17.01.2019.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.01.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники позивача в судовому засіданні 17.01.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечили та просили її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

19.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» (орендодавець) та Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (орендар) укладено Договір оренди майна №3.5-51.17, відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передав в тимчасове платне користування Майно, а Орендар прийняв у тимчасове користування на умовах оренди Майно, що зазначено в Додатку №1 до Договору, та є невід'ємною частиною цього Договору.

Предметом оренди за умовами договору є стійки шлагбауму GAME G3250 з платою керування, пружина балансування в комплекті в кількості 10 шт.

За умовами договору Орендар зобов'язався прийняти Майно та оплатити вартість його оренди в строк та на умовах, визначених даним Договором (п.1.2. Договору).

В договорі сторони обумовили обов'язок орендодавця передати майно в користування та зобов'язання орендаря сплачувати орендні платежі за весь час оренди в розмірі та строки встановлені договором (п.2.2.2., п.2.3.4. Договору) .

Згідно з п.3.2. та 4.1. Договору передача Майна в оренду та його повернення з оренди здійснюється Сторонами за актами приймання-передачі Майна, що орендується (Додаток 2 до цього Договору). Майно вважається переданими Орендодавцем Орендарю з моменту підписання акту приймання-передачі Майна (Додаток 2 до цього Договору).

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем об'єкту оренди підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі майна від 27.09.2017 року. (а.с.41, т.1).

Відповідно до п.п. 5.2.-5.4 Договору всі платежі по цьому Договору здійснюються Орендарем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця, зазначений в реквізитах договору. Розмір Орендної плати за даним Договором становить 25500 грн. 00 коп. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот грн. 00 коп.) в тому числі 20% ПДВ 4250 грн. 00 коп. (чотири тисячі двісті п'ятдесят грн. 00 коп.) за один місяць оренди та сплачується Орендарем щомісячно не пізніше 10 числа кожного поточного місяця.

Позивач стверджує, що відповідач оплатив орендні платежі за період з 27.09.2017 (з моменту прийняття майна в користування) до 31.12.2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: № 916 від 06.10.2017 на суму 3.400грн , за яким проведено оплату по рахунку №3 від 28.09.2017 за період з 28.09.2017 - 30.09.2017; № 917 від 06.10.2017 на суму 20.000,00 грн, №1229 від 09.01.2018 на суму 5500,00грн на підставі рахунку №4 від 28.09.2017 за жовтень 2017 року; №1230 від 09.01.2018 на суму 10 000,00 грн, №270 від 11.01.2018 на суму 10 000,00 грн, та № 272 від 12.01.2018 на суму 5500,00 грн згідно рахунку №9 від 29.11.2017 (за листопад); № !»№: від12.01.2018 на суму 9000,00 грн, № 273 від 12.01.2018 на суму 16500 грн. згідно рахунку № 11 від 29.12.2017 (за грудень) (а.с.42-53,т.1)

За твердженням позивача Рахунки на оплату: №1 від 31.01.2018 на 25 500,00 грн, №2 від 28.02.2018 на суму 25500 грн та № 3 від 30.03.2018 на суму 25500 грн, що були виставлені позивачем (а.с. 54-56,т.1) відповідачем не оплачені, доказів протилежного відповідачем не представлено.

Відповідач позов не визнає, у відзиві на позовну заяву стверджує, що ним подано до суду позов про визнання договору оренди недійсним, що дані спори пов'язані, просить зупинити провадження у справі, оскільки вважає, що результат розгляд спору про визнання договору недійсним впливає на вирішення даної справи, однак заперечень по суді даного спору не надав, як і не спростував наявної за договором оренди заборгованості.

Дослідивши зміст договору №3.5-51.17 від 19.09.2017, який укладений між сторонами у справі, колегія суддів дійшла висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором оренди, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ). В силу частини шостої названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму .

Частинами 1 та 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що наявні в матеріалах справи первинні документи підтверджують факт користування майном, яке передано позивачем в користування, сплату орендних платежів за період з моменту прийняття майна в користування з 27.09.2017 по грудень 2017 року включно та наявність заборгованості по оплаті платежів за користування майном за спірний період з січня по березень 2018 в сумі 76500,00грн.

В силу вимог ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договором сторони передбачили майнову відповідальність за несвоєчасне або неналежне виконання своїх обов'язків (п.8.1. договору) у вигляді сплати неустойки. Так, у відповідності до п.8.2 договору у разі прострочення термінів сплати орендної плати орендар сплачує орендодавцеві за кожний день прострочення пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Крім стягнення орендних платежів за спірний період позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 926,55 грн та штраф в розмірі 3 570,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Дослідивши розрахунок штрафних санкцій, з врахуванням приписів ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», колегія суддів вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі відповідно 3 926,55 грн (пені) та 3 570 грн (штрафу), є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Також позивач, просив суд стягнути з відповідача: 844,94 грн інфляційних втрат та 326,96 грн -3% річних, які нараховані в порядку ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та 3 відсотків річних на суму несплачених платежів колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача 844,94 грн інфляційних втрат та 326,96 грн 3% річних.

Апелянт посилається на те, що судом неправомірно не було задоволено клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з поданням ним позову до позивача у даній справі про визнання недійсним договору оренди до прийняття рішення у справі № 910/4062/18 та набрання рішенням законної сили. Стверджує, що на час подання апеляційної скарги прийнято рішення у справі № 910/4062/18, яким договір оренди майна №3.5-51.17 від 19.09.2017 визнано недійсним, відтак на його думку даний договір не породжує будь-яких обов'язків сторін, в тому числі й обов'язку оплати за користування майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відтак, якщо обставини справи свідчать про те, що на момент визнання договору недійсним сторони виконували договір, вже здійснено користування майном за договором майнового найму (оренди), договір може бути припиненим лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за цим договором. При цьому, зобов'язання за таким договором припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки у рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину недійсним, навіть якщо у рішенні й не зазначено про таке припинення.

03.09.2018 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/4062/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 договір оренди майна №3.5-51.17 від 19.09.2017 визнано недійсним, зазначено, що зобов'язання за укладеним оспорюваним договором оренди припиняються лише на майбутнє, оскільки повернути усе одержане за вказаним договором, тобто повернути здійснене користування об'єктом оренди, неможливо.

Враховуючи, що відповідач фактично користувався орендованим майном, він зобов'язаний сплатити власнику майна заборгованість час користування майном, а тому визнання недійсним Договору на майбутнє не може бути підставою для відмови в позові, наведене також свідчить, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі до розгляду справи № 910/4062/18.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції було проігноровано клопотання про розгляд справи с викликом сторін, що позбавило його можливості надати усні пояснення та обґрунтування правової позиції на захист охоронюваних законом прав та інтересів сторони, спростовується матеріалами справи, оскільки зазначене клопотання відповідача було розглянуто судом про що винесено ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 (т. 1 а.с. 108-110) про відмову у задоволені клопотання.

Місцевий господарський суд, керуючись приписами ч.ч. 3, 5 ст.12, ч.ч. 5, 6 ст.252 ГПК дійшов обґрунтованого висновку про наявність сукупності обставин визначених у ч.6 ст.252 ГПК України для відмови у задоволені заявленого клопотання.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/4268/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/4268/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/4268/18 залишити без змін.

3. Справу №910/4268/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови 28.01.2019