ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. Справа №926/1290/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді О.В. Зварич

суддів О.П. Дубник

Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернівецької області за № 08-336вих-18 від 07.11.2018р. (вх. № 01-05/1046/18 від 12.11.2018р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 17.10.2018р. та додаткове рішення від 29.10.2018р. (суддя С.М. Гушилик; повний текст рішення складено 22.10.2018р.; повний текст додаткового рішення складено 01.11.2018р.)

у справі № 926/1290/18

за позовом: Керівника Сторожинецької місцевої прокуратури в інтересах держави

до відповідача-1: Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації (надалі Відділ освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА)

до відповідача-2: Фізичної особи - підприємця Тулевського Олега Орестовича (надалі ФОП Тулевський О.О.)

про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 14.03.2018р., № 2 від 02.04.2018р., № 3 від 26.04.2018р., № 4 від 11.05.2018р., № 5 від 01.06.2018р. до договору купівлі-продажу №9 від 18.01.2018р.,

за участю:

від прокуратури: Пиць Н.В. (посвідчення № 033559 від 18.05.2015р.);

від відповідача-1 (в режимі відеоконференції): Никулаіца І.Г. - представник (довіреність б/н від 31.10.2018р.);

від відповідача-2 (в режимі відеоконференції): Поляк М.В. - адвокат (ордер серія ЧЦ №30769 від 13.01.2019р.),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

04.07.2018р. Керівник Старожинецької місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом в інтересах держави до Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА та до ФОП Тулевського О.О. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу № 8 від 17.01.2018р. на суму 166600,00грн., № 9 від 18.01.2018р. на суму 162170,00 грн., укладених між управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА та ФОП Тулевським О.О. на постачання продуктів харчування за бюджетні кошти та додаткових угод до договору купівлі-продажу № 9 від 18.01.2018р. за №1 від 14.03.2018р., №2 від 02.04.2018р., №3 від 26.04.2018р., №4 від 11.05.2018р., №5 від 01.06.2018р.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 04.10.2018р., у зв'язку із заявою прокурора від 21.09.2018 № 104-24-18 про залишення без розгляду позовної заяви в частині заявлених вимог про визнання недійсними договору купівлі - продажу №8 від 17.01.2018р. на суму 166600,00 грн. та договору №9 від 18.01.2018р. на суму 162170,00грн. через передчасність звернення до суду (т.1, а.с.173-178), позов Керівника Сторожинецької місцевої прокуратури в інтересах держави в частині визнання недійсними договорів №8 та №9 судом залишено без розгляду (т. 1, а.с. 206-207).

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 17.10.2018р. у справі №926/1290/18 (суддя С.М. Гушилик ) відмовлено у повному обсязі в задоволенні позову Керівника Сторожинецької місцевої прокуратури в інтересах держави до Відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації (з урахуванням ухвали господарського суду Чернівецької області від 30.10.2018р. про виправлення описки) (т. 1, а.с. 249) до Фізичної особи - підприємця Тулевського Олега Орестовича про визнання недійсними додаткових угод №1 від 14.03.2018 року, №2 від 02.04.2018 року, №3 від 26.04.2018 року, №4 від 11.05.2018 року, №5 від 01.06.2018 року до договору купівлі- продажу №9 від 18.01.2018р. (т. 1, а.с. 214-219).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між Управлінням освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА , яке під час розгляду справи змінило свою назву на Відділ освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА (Покупець) та Фізичною особою - підприємцем Тулевським Олегом Орестовичем (Продавець) укладено договори купівлі - продажу №8 від 17.01.2018р. та № 9 від 18.01.2018р. В подальшому до договору купівлі - продажу №9 від 18.01.2018р. між сторонами укладені додаткові угоди: №1 від 14.03.2018р., №2 від 02.04.2018р., №3 від 26.04.2018р., №4 від 11.05.2018р., №5 від 01.06.2018р. Суд зазначив, що прокурор, звертаючись в інтересах держави з позовом про визнання недійсними вищеназваних додаткових угод до договору купівлі - продажу №9 від 18.01.2018р. вказав, що у даних правовідносинах відсутній орган, який має повноваження щодо звернення до господарського суду за захистом інтересів держави, що вказує на наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором в якості позивача відповідно до вимог ч. 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Прокурор обґрунтував наявність порушення інтересів держави зокрема тим, що збільшення ціни товару додатковими угодами до договору купівлі - продажу №9 від 18.01.2018р. суперечить положенням статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки зміни щодо збільшення ціни товару призводять до збільшення суми, визначеної у договорі.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначених доводів прокурора, покликаючись у рішенні на те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено органи, які здійснюють державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель, а саме: центральний орган, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. Право на звернення до суду в інтересах держави мають Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України при здійсненні моніторингу публічних закупівель та виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі в силу положень нормативних актів, які регулюють їхні повноваження. Разом з тим, прокурор при зверненні з даним позовом не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Крім того, прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі, а також не наведено обставин нездійснення уповноваженими органами наданих їм повноважень у сфері закупівель. В матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду.

Додатковим рішенням господарського суду Чернівецької області від 29.10.2018р. у справі №926/1290/18 (суддя С.М. Гушилик ) задоволено заяву адвоката Поляк М.В., яка діє в інтересах Фізичної особи - підприємця Тулевського Олега Орестовича, про судові витрати. Стягнуто з Сторожинецької місцевої прокуратури на користь Фізичної особи - підприємця Тулевського Олега Орестовича понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11510,00 грн. (т. 1, а.с. 246-248).

Приймаючи додаткове рішення, місцевий господарський суд, керуючись приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши співмірність розміру гонорару з обсягом роботи адвоката по представництву інтересів ФОП Тулевського О.О., дійшов висновку, що вимога адвоката ПолякМ.В. про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат підлягає задоволенню в сумі 11510,00грн. При визначенні зазначеної суми, суд першої інстанції взяв до уваги зміст пунктів 1.1., 2.2., 4.1., 4.3. договору про надання юридичної (правничої) допомоги №122/18 від13.07.2018р., звіт (акт) про надані послуги у зв'язку із розглядом справи №926/1290/18 від 17.10.2018р., платіжне доручення №78 від 27.09.2018р. на суму 10000,00 грн. (оплата за послуги згідно акту від 10.09.2018 року), платіжне доручення №81 від 18.10.2018р. на суму 1510,00 грн. (оплата за послуги згідно акту від 17.10.2018 року), акти надання послуг від 10.09.2018р. та від 18.10.2018р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Заступник прокурора Чернівецької області подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернівецької області від 17.10.2018р. та на додаткове рішення господарського суду Чернівецької області від 29.10.2018р. у справі №926/1290/18, в якій просить скасувати зазначені судові акти та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Керівника Сторожинецької місцевої прокуратури, відмовити у задоволенні заяви адвоката Поляк М.В., яка діє в інтересах ФОП Тулевського О.О., про стягнення судових витрат. Скаржник вважає оскаржувані рішення незаконними та необґрунтованими. На його думку, суд першої інстанції не врахував обставин, які мають значення для справи; при постановленні судового рішення істотно порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник зазначає, що збільшення ціни товару додатковими угодами: № 1 від 14.03.2018р., № 2 від 02.04.2018р., № 3 від 26.04.2018р., № 4 від 11.05.2018р. та № 5 від 01.06.2018р. до договору № 9 від 18.01.2018р. суперечить положенням статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки зміни щодо збільшення ціни товару призводять до збільшення суми, визначеної у договорі, а пунктами 1-7 частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» взагалі не передбачено випадків збільшення обсягів закупівлі після підписання договору. До того ж, на думку прокурора, збільшення ціни товару нічим не обгрунтоване. Скаржник вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що прокурор не обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що фінансування купівлі-продажу за спірними додатковими угодами до договору здійснюється за рахунок бюджетних коштів, отже у даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів. Також скаржник зазначає, що Керівник Сторожинецької місцевої прокуратури звернувся до суду з даною позовною заявою самостійно, як позивач, оскільки орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо звернення до суду з позовами про визнання недійсними угод, укладених за результатами проведених публічних закупівель, відсутній. Стверджує, що у прокурора не було підстав щодо попереднього повідомлення суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду. Стосовно підтвердження підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді, скаржник звертає увагу суду на те, що у відповідності до п.4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. Скаржник зазначає, що під час розгляду справи з 09.07.2018р. (дати відкриття провадження) і до 17.10.2018р. (дата ухвалення рішення) жодних зауважень на предмет невідповідності позовної заяви вимогам вищевказаного законодавства у суду першої інстанції не було.

Крім того, скаржник вважає, що оскаржуваним додатковим рішенням безпідставно задоволено заяву, подану 10.10.2018р. адвокатом Поляк М.В., яка представляє інтереси ФОП Тулевського О.О., про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11510,00 грн. Зокрема скаржник зазначає, що задовільняючи вказану заяву суд першої інстанції взяв до уваги надані адвокатом Поляк М.В. детальний опис виконаних робіт та здійснених відповідачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а саме: договір про надання юридичної (правничої) допомоги № 122/18 від 13.07.2018р., звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 926/1290/18 від 17.10.2018р., платіжне доручення №78 від 27.09.2018р. на суму 10000,00 грн. та платіжне доручення № 81 від 18.10.2018р. на суму 1510,00 грн., акти надання послуг від 10.09.2018р. та від 18.10.2018р. Проте, названі документи не підтверджують належним чином обсяги, тривалість та вартість наданих адвокатом послуг. Скаржник стверджує, що з вищеназваних актів від 10.09.2018р. та 18.10.2018р. неможливо встановити не лише про які саме послуги йдеться, а і в якій справі та на підставі якого договору адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» надавалися послуги ФОП Тулевському О.О. Крім того, скаржник стверджує, що в судовому засіданні 29.10.2018р. за усним клопотанням адвоката Поляк М.В. оголошено перерву до 16 год. 00 хв. цього ж числа для надання довіреності в підтвердження своїх повноважень. Після перерви, адвокатом Поляк М.В. надано суду та прокурору доручення (угоду) до договору про надання правової (юридичної) допомоги №122/18 від 13.07.2018р. та уточнений звіт (акт) про надані послуги, до якого внесено ряд коректив. Проте, незважаючи на заперечення прокурора, вказаний звіт долучений до матеріалів справи та покладений в обгрунтування оскаржуваного додаткового рішення. Також скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що додатковим рішенням ухвалено стягнути з Сторожинецької міцевої прокуратури витрати в сумі 11510,00 грн. на професійну правничу допомогу. Разом з тим, бухгалтерське обслуговування всіх структурних підрозділів прокуратури Чернівецької області та місцевих прокуратур, які діють згідно адміністративно-територіальної юрисдикції на території Чернівецької області, здійснюється прокуратурою Чернівецької області, яка є юридичною особою та розпорядником бюджетних коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач-1 у поданому письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає твердження про порушення законодавства при укладенні та виконанні договору № 9 від 18.01.208р. і додаткових угод до нього безпідставними, а оскаржуване рішення - об`єктивним, обґрунтованим, яке відповідає нормам чинного законодавства. Зокрема зазначає, що пунктом 1 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що Закон застосовується до замовників за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень. Відповідач-1 вказує, що в період виконання договору № 9 від 18.01.2018р. ціни за одиницю товару на предмет закупівлі зростали, сторонами прийняті додаткові угоди про зміну ціни на одиницю товару поставленої продукції. Стверджує, що внесення змін до договору в ході його виконання не суперечить чинному законодавству. Відповідач-1 звертає увагу суду апеляційної інстанції, що договір укладено на підставі поданих учасниками цінових пропозицій без проведення процедур відкритих торгів конкурентного діалогу або переговорної процедури закупівлі, оскільки його ціна становить 162170,00 грн. (до 200000,00 грн.), про що зазначено у пункті 1 розділу 6 договору. При укладенні додаткових угод змінювалась ціна за одиницю товару, а не ціна договору. Отже, безпідставним є припущення скаржника про те, що вартість товару згідно договору становила б 213780,00 грн., що на думку прокурора потребує застосування норм Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки змін до пункту 1 розділу 6 договору додатковими угодами не внесено. Крім того, відповідач-1 зазначає, що додатковою угодою від 01.06.2018р. № 5 до договору внесено зміни до додатку 1 стосовно зміни ціни за одиницю товару та розширення асортименту. Включено у перелік продукції «огірки», які відносяться до класу товарів «Овочі, фрукти та горіхи», тобто до предмету договору. Вказане спростовує твердження скаржника про те, що придбання огірків додатком № 1 не передбачено. Просить рішення господарського суду Чернівецької області від 17.10.2018р. залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернівецької області - без задоволення.

Відповідач-2 у поданих письмових пояснення по справі заперечує проти доводів скаржника, оскаржуване рішення вважає законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального і процесуального права. Суд в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи і висновки суду, викладені у рішенні, відповідають обставинам справи. Зазначає, що згідно із Положенням про управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА, затвердженого Розпорядженням Сторожинецької РДА № 670 від 27.08.2012р. Управління освіти є юридичною особою та відповідно до покладених завдань організовує харчування дітей у навчальних закладах за рахунок бюджету та залучених коштів, вносить пропозиції щодо обсягів бюджетного фінансування загальноосвітніх навчальних закладів та установ освіти, які перебувають у комунальній власності, аналізує їх використання, та виконує інші функції відповідно до покладених на нього завдань. Отже, на думку відповідача-2, прокурором при поданні позовної заяви не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду для представництва інтересів держави у відповідності до статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Просить залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення господарського суду Чернівецької області від 17.10.2018р. у справі № 926/1290/18 - без змін.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.

Представники відповідачів в судовому засіданні в режимі відеоконференції просили залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, представник відповідача-2 просив задоволити клопотання, подане в режимі відеооконференції, про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

17.01.2018р. між Управлінням освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації, яке під час розгляду справи змінило свою назву на Відділ освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації (т. 1, а.с. 191, 192) (Покупець) та ФОП Тулевським О.О. (Продавець), укладено договір купівлі-продажу № 8 (т. 1, а.с. 20-21).

Крім того, 18.01.2018р. між Управлінням освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації, яке під час розгляду справи змінило свою назву на Відділ освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації (Покупець) та ФОП Тулевським О.О. (Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 9 (т. 1, а.с. 24-25)

Відповідно до пункту 1 розділу 1 договорів №8 і №9 Продавець зобов'язується передати на умовах даного договору у власність Покупцю товар, а Покупець зобов'язується сплатити його повну вартість та прийняти товар.

Найменування, кількість, асортимент, ціна товару, що постачається, визначається у Додатку №1, який є невід'ємною частиною договору (пункт 2 розділу 1 договорів №8 і №9).

Згідно розділу 3 договорів купівлі-продажу, якісні характеристики товару повинні відповідати державним стандартам, що є чинними на території України для відповідної категорії товару.

Згідно із пунктом 3 розділу 4 договорів купівлі-продажу Продавець зобов`язується передати товар Покупцю по кількості, якості, асортименту та комплектності згідно умов даного договору, що визначені в додатку №1, відповідно до накладної, яка підписується працівниками Покупця та Продавця, що мають повноваження та відповідний освітньо - кваліфікаційний рівень для виявлення можливих недоліків товару.

Покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити його вартість. Прийняти товар від Продавця по кількості, якості, асортименту та комплектності згідно умов даного договору, що визначені в додатку №1, відповідно до накладної, яка підписується представниками Покупця та Продавця (пункти 1, 2 розділу 5 договорів №8 і №9).

Пунктом 1 розділу 6 договору купівлі-продажу № 8 визначено, що ціна товару визначається сторонами в сумі 166600,00 грн.

Відповідно до пункту 1 розділу 6 договору купівлі-продажу № 9 ціна товару визначається сторонами в сумі 162170,00 грн.

Продавець зобов'язаний передати Покупцеві товар в упаковці у спосіб, який забезпечує, зберігання товару за звичайних умов зберігання і транспортування (пункт 1 розділу 7 договорів №8 і №9).

Пунктами 2, 3, 6 розділу 7 договорів купівлі-продажу сторони обумовили, що приймання-передача товару оформляється накладною та відпуск товару в момент передачі товару Покупцю, яка підписується уповноваженими представниками сторін в 2-х примірниках: 1 примірник - Покупцю, 1 примірник - Продавцю. Приймання - передача товару по кількості, якості, асортименту та комплектності згідно умов даного договору, що визначені в додатку №1, відбувається відповідно до накладної, яка підписується працівниками Покупця та Продавця. Продавець у момент передачі товару зобов`язаний надати відповідні документи, що підтверджують якість товару, а саме: сертифікат відповідності, посвідчення про якість та інші. У випадку ненадання документів, що підтверджують якість, Покупець має право відмовитися від прийняття товару.

Усі суперечки між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, розв'язуються у відповідності до законодавства України в господарському суді (пункт 1 розділу 11 договорів №8 і №9).

Розділом 12 договорів купівлі-продажу визначено, що дані договори набирають чинності з моменту підписання їх сторонами та діють до 31.12.2018 року. Закінчення строку дії даних договорів не звільняє сторони від повного виконання зобов'язань за даними договорами. Сторони не можуть відмовитися від виконання умов договорів і розірвати їх в односторонньому порядку, крім випадків передбачених чинним законодавством.

Всі зміни та/або доповнення до договору оформлюються письмово і підписуються уповноваженими представниками сторін. Зміни та/або доповнення набувають чинності з моменту підписання та стають складовими і невід'ємними частинами цього договору. Всі документи, які стосуються виконання умов цього договору (додаткові угоди, доповнення, замовлення, акти, накладні, листи, повідомлення тощо), є його складовими та невід'ємними частинами. Жодна із сторін не має права передавати свої права та зобов'язання за цим договором іншим фізичним або юридичним особам без письмової згоди на те іншої сторони. (розділ 13 договорів №8 і №9).

З додатку № 1 до договору № 8 від 17.01.2018р. вбачається, що Покупець - Відділ освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА придбав у Продавця ФОП Тулевського О.О. товар - картоплю в кількості 34000 кг на суму 166600,00 грн. (т.1, а.с.22).

З додатку № 1 до договору № 9 від 18.01.2018р. вбачається, що Покупець - Відділ освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА придбав у Продавця - ФОП Тулевського О.О. товар - капусту в кількості 11000 кг, цибулю - 7100 кг, моркву - 5200кг, буряк - 11500 кг, на загальну суму 162170,00 грн. (т. 1, а.с. 26).

В подальшому сторонами до договору купівлі-продажу № 9 від 18.01.2018р. укладено ряд додаткових угод, згідно із п. 1, яких внесено зміни до додатку № 1 до договору № 9 від 18.01.2018р., змінивши ціну за одиницю товару, зокрема: Додаткову угоду № 1 від 14.03.2018р., якою збільшено ціни на буряк (з 5,60 грн. на 6,50 грн.), капусту (з 3,45 грн. на 5,50 грн.), моркву (з 4,95 грн. на 6,50 грн.) та цибулю (з 4,80 грн. на 6,30 грн.); №2 від 02.04.2018р., якою збільшено ціни на буряк (з 6,50 грн. на 7,70 грн.), капусту (з 5,50 на 7,50 грн.); №3 від 26.04.2018р., якою збільшено ціну моркви (з 6,50 грн. на 9,00 грн.); №4 від 11.05.2018р., якою збільшено ціну капусти (з 7,50 грн. на 8,50 грн.) (т.1, а.с. 28-31).

Додатковою угодою № 5 від 01.06.2018р. до договору купівлі-продажу № 9 від 18.01.2018р., згідно пункту 1 внесено зміни до додатку № 1 до договору № 9 від 18.01.2018р., змінивши ціну за одиницю товару та розширивши асортимент продукції, якою включено в перелік продукції огірки по ціні 8,00 грн. (т.1, а.с. 32). Інші умови договору залишено незмінними. Додаткові угоди є невід`ємною частиною до договору №9 від 18.01.2018р. і вступають в силу з моменту підписання і діють до 31.12.2018р. (пункти 2, 3 названих угод). Дані додаткові угоди підписані сторонами.

Предметом даного позову є вимога прокурора про визнання недійсним додаткових угод №1 від 14.03.2018 року, №2 від 02.04.2018 року, №3 від 26.04.2018 року, №4 від 11.05.2018 року, №5 від 01.06.2018 року до договору купівлі - продажу №9 від 18.01.2018 року, укладених між відповідачами. На думку прокурора, відповідачі при укладенні названих додаткових угод збільшили ціну товарів, що в свою чергу не передбачено основним договором і є порушенням статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту права визначені в статті 16 ЦК України та статту 20 ГК України.

Згідно із частиною 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 ГПК України).

Згідно із ч. 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду звернувся Керівник Сторожинецької місцевої прокуратури в інтересах держави, предметом даного позову є вимога прокурора про визнання недійсними додаткових угод №1 від 14.03.2018р., №2 від 02.04.2018р., №3 від 26.04.2018р., №4 від 11.05.2018р., №5 від 01.06.2018р. до договору купівлі - продажу №9 від 18.01.2018р. укладених між відповідачами. На думку прокурора, відповідачі, укладаючи вказані вище додаткові угоди, збільшили ціну товарів та розширили асортимент продукції, що в свою чергу не передбачено основним договором і є порушенням статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

При цьому прокурор зазначив, що чинним законодавством визначено органи, уповноважені державою здійснювати функції контролю у сфері публічних закупівель (Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державну аудиторську службу України), однак у них відсутні повноваження щодо звернення до суду з даним позовом. Таким чином, оскільки у даних правовідносинах відсутній орган, який має повноваження щодо звернення до господарського суду за захистом інтересів держави, що вказує на наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором в якості позивача відповідно до вимог ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року.

Частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно із статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно із частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року №3 - рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини Рішення).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини Рішення).

Виходячи з аналізу вищезазначеної частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» необхідно дійти висновку про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

В свою чергу, не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, а здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Наведену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2018 року (справа № 924/1237/17).

Згідно з приписами ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1)витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб'єктів, у порядку, визначеному законом; 2)отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням) (п.1 ч.6 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Нормами статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено органи, які здійснюють державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель, а саме: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України. Антимонопольний комітет України та Рахункова палата здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України. Органи, уповноважені на здійснення контролю у сфері закупівель, не мають права втручатися у проведення процедур закупівель.

Таким чином, моніторинг закупівель проводить центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його органи на місцях. Порядок проведення моніторингу визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Разом з тим, органи, уповноважені на здійснення контролю у сфері закупівель, не мають права втручатися в проведення процедур закупівель.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 459 від 20.08.2014р., Міністерство є спеціально уповноваженим органом у сфері державних закупівель. Основними завданнями Міністерства є формування та забезпечення державної політики у сфері державних закупівель, державного замовлення.

Крім того, згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016р., Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, дотриманням законодавства про державні закупівлі.

Відповідно до вказаного Положення Державна аудиторська служба України вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Водночас, відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 310 від 06.08.2014р., Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з вказаним Положенням Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний фінансовий контроль, зокрема за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України мають право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає хибними твердження прокурора про те, що чинним законодавством визначено органи, уповноважені державою здійснювати функції контролю у сфері публічних закупівель (Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державну аудиторську службу України), однак у них відсутні повноваження щодо звернення до суду з даним позовом. Таке твердження суперечить приписам наведених вище нормативно-правових актів. Положення таких нормативних - правових актів за своєю правовою природою не повинні визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

З аналізу вищеописаних правових норм, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що звертаючись з даним позовом, прокурор не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Також, в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду.

З огляду на те, що прокурором безпідставно не зазначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої подано позов про захист порушеного права або охоронюваного законом інтересу, не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі, а також не наведено обставин нездійснення уповноваженими органами наданих їм повноважень у сфері закупівель, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий господарський суд правомірно відмовив Керівнику Сторожинецької місцевої прокуратури в задоволенні заявленого в інтересах держави позову про визнання недійсними додаткових угод №1 від 14.03.2018р., №2 від 02.04.2018р., №3 від 26.04.2018р., №4 від 11.05.2018р., №5 від 01.06.2018р. до договору купівлі - продажу №9 від 18.01.2018р., укладених між відповідачами.

По суті позову та угод, які є предметом позовних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції вважає помилковим твердження скаржника про те, що збільшення ціни товару додатковими угодами: № 1 від 14.03.2018р., № 2 від 02.04.2018р., № 3 від 26.04.2018р., №4 від 11.05.2018р. та № 5 від 01.06.2018р. до договору № 9 від 18.01.2018р. суперечить положенням статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно додатку № 1 до договору № 9 від 18.01.2018р. предметом договору є капуста в кількості - 11000 кг, цибуля в кількості - 7100 кг, морква в кількості - 5200 кг, буряк в кількості 1150 кг. Відповідно до пункту 1 розділу 6 договору ціна товару визначається сторонами в сумі 162170,00 грн. Сторонами прийняті додаткові угоди про зміну ціни за одиницю товару поставленої продукції. Отже, при укладенні додаткових угод змінювалась ціна за одиницю товару, а не ціна договору. Таким чином безпідставним є припущення скаржника про те, що вартість товару згідно договору становила б 213780,00 грн., що потребує застосування норм Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки змін до пункту 1 розділу 6 договору додатковими угодами щодо зміни ціни товару не внесено.

Скаржник у поданій апеляційній скарзі звертає увагу на те, що у відповідності до п.4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави, та зазначає, що під час розгляду справи жодних зауважень на предмет невідповідності позовної заяви вимогам процесуального права у суду першої інстанції не було.

Колегія суддів відхиляє дані твердження, оскільки повернення позовної заяви на стадії підготовчого провадження без повного та всебічного з'ясування усіх обставин, що мають значення для розгляду справи, могло б призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого і публічного розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висновок місцевого господарського суду про недоведеність обставин необхідності захисту інтересів держави у даному спорі саме прокурором, а також незазначення у позовній заяві органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, необгрунтування підстав звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», власне є підставою прийняття оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні заявленого прокурором позову.

Апелянт вказує, що приймаючи оскаржуване додаткове рішення та задовільняючи заяву адвоката Поляк М.В., яка діяла в інтересах Фізичної особи підприємця Тулевського Олега Орестовича про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11510,00 грн., суд першої інстанції взяв до уваги надані адвокатом на підтвердження понесених витрат документи, які не підтверджують належним чином обсяги, тривалість та вартість наданих адвокатом послуг.

З цього приводу необхідно зауважити, що в матеріалах справи містяться копії договору №122/18 про надання юридичної (правничої) допомоги від 13.07.2018р., укладеного між Тулевським Олегом Орестовичем та адвокатським об'єднанням "Поляк і партнери", та звіту (акту) про надані послуги від 17.10.2018 року (т. 1, а.с. 223, 226-229).

Відповідно до пунктів 1.1 та 2.2 договору клієнт доручає, а адвокатське об'єднання приймає на себе зобов'язання надавати юридичну (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, відповідно до вимог чинного законодавства України та здійснюють захист прав та законних інтересів клієнта у випадках передбачених цивільно - процесуальним, господарсько - процесуальним законодавством та кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із п. 4.1 договору винагорода за послуги, що надаються адвокатським об'єднанням, становить 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розміром якого встановлено на 1 січня поточного року, за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

Пунктом 4.3 договору визначено, що підставою для виплати гонорару є звіт (акт надання послуг), який повинен містити інформацію про вид наданої послуги, час, витрачений на виконання, понесені фактичні витрати.

Згідно з пунктом 8.1 даний договір укладений на строк до 12.07.2023 року та набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як видно з наявного в матеріалах справи звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 926/1290/18 сума судових витрат на правничу допомогу складає 11510,00 грн. всього за 16 год. 20 хв. витраченого часу адвокатом (т. 1, а.с. 223).

Представництво інтересів відповідача-2 у суді першої інстанції адвокатом Поляк М.В., підтверджується відзивом, письмовими заявами, клопотаннями, наданими від імені відповідача-2 (т. 1, а.с. 79, 110-113, 139, 186-188, 197, 210), ордером серії ЧЦ №23928 від 04.09.2018р. та договором про надання юридичної (правничої) допомоги №122/18 від 13.07.2018р. (т.1, а.с. 116, 226-229).

Адвокат Поляк М.В. приймала участь у судових засіданнях від імені відповідача-2, що зафіксовано у протоколах судових засідань по справі (т. 1, а.с. 125, 172, 203, 211-212).

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши зміст пунктів 1.1, 2.2, 4.1, 4.3, договору про надання юридичної (правничої) допомоги №122/18 від13.07.2018р. та наявний у матеріалах справи звіт (акт) про надані послуги у зв'язку із розглядом справи №926/1290/18 від 17.10.2018р, платіжні доручення №78 від 27.09.2018р на суму 10000,00грн. (оплата за послуги згідно акту від 10.09.2018р.), №81 від 18.10.2018р. на суму 1510,00 грн. (оплата за послуги згідно акту від 18.10.2018р.) та акти надання послуг від 10.09.2018р. та від 18.10.2018р. (т. 1, а.с. 224, 225, 230, 231) вважає, що понесені адвокатом Поляк М.В. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11510,00 грн. підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий господарський суд, оцінивши відповідність обсягу роботи адвоката з представництва інтересів ФОП Тулевського О.О. розміру гонорару, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, правомірно та підставно задоволив заяву адвоката Поляк М.В. про відшкодування з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11510,00 грн.

Крім того, хибними є твердження скаржника про те, що приймаючи оскаржуване додаткове рішення, місцевий господарський суд безпідставно стягнув зі Сторожинецької місцевої прокуратури витрати в сумі 11510,00 грн., понесені на професійну правничу допомогу.

Як видно з матеріалів справи № 926/1290/18, до господарського суду Чернівецької області звернувся з позовною заявою саме Прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області. За наслідками розгляду даної позовної заяви суд першої інстанції відмовив у її задоволенні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, судові витрати за надання правничої допомоги правомірно покладені судом судом першої інстанції на позивача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вищевказане, слід дійти висновку про те, що суд першої інстанції, прийняв законне та обґрунтоване рішення від 17.10.2018р. та додаткове рішення від 29.10.2018р. у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому дані рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Як зазначалось вище, представник відповідача-2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції подав клопотання від 04.02.2019р., в якому просив в порядку статей 126, 129, 130 та 282 Господарського процесуального кодексу України стягнути з позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексуУкраїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вище зауважено судом, згідно із частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому частиною третьою вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Пунктом 4.1 наданої суду копії додаткової угоди до договору № 122/18 про надання юридичної (правничої) допомоги від 02.01.2019р. укладеної між Тулевським Олегом Орестовичем та Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» підтверджується погодження сторонами, що винагорода за послуги, що надаються АО (гонорар), становить 1500,00 грн. за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

Як видно з долученого до матеріалів справи звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 926/1290/18 від 09.01.2019р., сума судових витрат на правничу допомогу складає всього 6000,00 грн. за 4 год. 00 хв. витраченого часу адвокатом.

Матеріалами господарської справи №926/1290/18 підтверджується, що в суді апеляційної інстанції інтереси відповідача-2 представляли: адвокат Поляк П.П. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від 25.04.2008р., ордер серія ЧЦ №30752 від 09.01.2018р.) та адвокат Поляк М.О. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_3 від 24.03.2017р., ордер серія ЧЦ № 23928 від 04.09.2018р.), що зафіксовано у протоколах судових засідань по справі, та надавали письмові пояснення по справі № 926/1290/18.

Згідно оригіналу платіжного доручення № 88 від 09.01.2019р. відповідач-2 оплатив АО «Поляк і партнери» грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. (оплата за юридичні послуги згідно договору № 122/18.07.2018р.).

З огляду на вищеописані положення Господарського процесуального кодексу України та досліджені судом докази, клопотання відповідача-2 про відшкодування судових витрат з врахуванням витрат на професійну юридичну допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 86, 123, 126, 129, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернівецької області за № 08-336вих-18 від 07.11.2018р. (вх. № 01-05/1046/18 від 12.11.2018р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 17.10.2018р. та додаткове рішення від 29.10.2018р. у справі № 926/1290/18 - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Стягнути з Прокуратури Чернівецької області (58001, м. Чернівці, вул. М. Кордуби, 21-А, ) на користь Фізичної особи - підприємця Тулевського Олега Орестовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді О.П. Дубник

Н.М. Кравчук