ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2019 р.                                                            м. Хмельницький

Справа № 924/1136/18

Господарський суд Хмельницької області під головуванням судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Мельницькій Н.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ", м. Дніпро

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 45 826,56 грн., з яких 14452,99 грн. пеня, 24675,84 грн. 7% штрафу, 6697,73 грн. інфляційні нарахування

Представники сторін: не з'явились

06.12.2018 року до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ", м. Дніпро до Державного підприємства НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька АЕС", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 45 826,56 грн., з яких 14452,99 грн. пеня, 24675,84 грн. 7% штрафу, 6697,73 грн. інфляційні нарахування за неналежне виконання умов договору поставки №13879/53-124-01-18-08410 від 27.06.2018р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання умов договору 19.07.2018р. відповідачу поставлено товар, який оплачено з простроченням платежу, строк якого визначено у п. 5.1 договору. З посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 230, ст. 231 ГК України, позивач просить задовольнити позов.

У зв'язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 27.12.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві від 15.01.2019р. відповідач просить у позові відмовити посилаючись на визначення сторонами у спірному договорі відповідальності виключно позивача як постачальника за неналежне виконання зобов'язань.

Позивач у відповіді на відзив від 01.02.2019р. зазначає, що правовідносини між сторонами регулюються не лише умовами договору, а й чинного законодавства України, оскільки при підписанні договору зміни позивачем вноситись не могли, тому що погодження його проекту було одним з критеріїв відповідності тендерній пропозиції у закупівлі. Визначення у договорі лише відповідальності позивача, на думку останнього, є порушенням принципу справедливості.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, місце та час судового слухання справи, про що свідчать повідомлення про вручення сторонам 24.01.2019р. та 05.02.2019р. ухвали від 22.01.2019р.

Враховуючи, що за загальним правилом суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, неявка представників сторін в судове засідання призначене з власної ініціативи суду не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено та враховується наступне.

27.06.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" (далі постачальник) та Державним підприємством НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька АЕС" (далі покупець) укладено договір поставки №13879/53-124-01-18-08410, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити запасні частини до установки (надалі товар). Асортимент, виробник, кількість, ціна та код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації №1, яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.1 договору ціна товару по договору становить 293 760 грн., крім того ПДВ 20% 58752 грн. Всього ціна договору 352 512 грн.

У п. 5.1 договору передбачено, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Відповідно до п.п. 6.3, 6.4 договору з товаром постачальник надає покупцю видаткову накладну (в 3-х примірниках). Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

Згідно з п.п. 8.1, 8.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов’язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України.

За порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує Покупцю штраф в розмірі 7% від вказаної вартості (п. 8.2 договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП НАЕК "Енергоатом" за умови підписання його уповноваженими представниками та скріплення печатками і діє до 31.12.2018. (п. 11.1 договору).

У Специфікації №1 (Додаток №1) до вищевказаного договору сторони узгодили найменування продукції, виробника, кількість, ціну продукції на загальну суму 352 512,00 грн.

Договір №13879/53-124-01-18-08410 від 27.06.2018р. та Додаток №1 до вказаного договору підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору поставки від 27.06.2018р. позивачем поставлено та передано у власність відповідачу товар на суму 352 512,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №6108 від 19.07.2018р.

Відповідачем оплачено отриманий товар в повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення №7277 від 01.10.2018р. на суму 352 512,00 грн., що не заперечується позивачем.

У зв’язку з несвоєчасною сплатою відповідачем грошових коштів за договором від 27.06.2018р., позивачем нараховано до стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 231 ГК України 6697,73 грн. інфляційних нарахувань, 14452,99 грн. 0,1 % пені за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання, 24675,84 грн. - 7% штрафу.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частинами 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2018 року між сторонами укладено договір поставки №13879/53-124-01-18-08410, відповідно до змісту якого, позивач зобов'язався поставити і передати у власність відповідача, а останній зобов'язався прийняти і оплатити запасні частини до установки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов договору не допускається.

На виконання умов договору від 27.06.2018р. позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на суму 352 512,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №6108 від 19.07.2018р.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У п. 5.1 договору передбачено, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Відповідач неналежним чином, а саме із порушення строків оплати, виконав свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, зокрема 01.10.2018р. - 352 512,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7277 від 01.10.2018р.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за отриманий товар, у відповідності до ч. 2 ст. 231 ГК України позивач нарахував до стягнення 14452,99 грн. пені в розмірі 0,1 % за кожен день за прострочення виконання грошового зобов'язання, 24675,84 грн. 7% штрафу.

За умовами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В п. 2.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої ст. 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-14гс14, від 05.04.2017р. у справі №910/18894/16).

З умов договору поставки від 27.06.2018р. вбачається визначена у розділі 8 відповідальність позивача за порушення своїх договірних зобов’язань.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем нараховано 14452,99 грн. пені в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором та 24675,84 грн. - 7% штрафу на підставі ст. 231 ГК України, суд вважає за належне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення вищевказаних позовних вимог.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 6697,73 грн. інфляційних нарахувань за вересень 2018р.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок заявлених інфляційних втрат обґрунтований, а тому вимога про стягнення 6697,73 грн. - інфляційних нарахувань підлягає задоволенню.

Заперечення позивача стосовно порушення принципу справедливості при підписанні договору поставки від 27.06.2018р. спростовуються підписанням останнього сторонами у відповідності до ст. 627 ЦК України, у якій закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При підписанні умов того чи іншого договору сторони розраховують на наявність або відсутність вигоди та витрат, правові наслідки укладення та виконання відповідного договору, а тому вільне волевиявлення сторін та інші вимоги чинного законодавства України щодо укладення правочину формують презумпцію дійсності останнього.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вищенаведені положення Закону, враховуючи встановлені судом обставини, несвоєчасну сплату відповідачем за поставлений позивачем товар, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6697,73 грн. інфляційних нарахувань. У решті позовних вимог належить відмовити.

Витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ", м. Дніпро до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 45 826,56 грн., з яких 14452,99 грн. пеня, 24675,84 грн. 7% штрафу, 6697,73 грн. інфляційні нарахування задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20, ідентифікаційний код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" (49061, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда, 16, кім. 124, ідентифікаційний код 33718667) 6697,73 грн. інфляційних нарахувань, 257,32 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Суддя                                                                      С.І. Крамар

Віддрук. 4 прим. (надіслати всім рекомендованим з повідомленням):

1 - до справи,

2 - позивачу (49061, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда, 16, кім. 124);

3,4 - відповідачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20).