РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2019Справа № 910/13179/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 5)

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10)

Київської міської клінічної лікарні №3 (02125, м. Київ, вул. П. Запорожця, 26)

про спонукання укласти договір № 1832-1

за участі представників:

від позивача Жук О. Б.
від відповідача-1 від відповідача-2 Костюк О. М. Лисиця О. В.

У судовому засіданні 06.02.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамед" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київської міської клінічної лікарні №3 про спонукання укласти нову редакцію Договору №1832-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду строком на 2 роки та 364 днів.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 31.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед" (надалі - позивач) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач-1) разом з Київською міською клінічною лікарнею №3 (надалі - відповідач-2) укладено договір № 1832-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (надалі- договір), відповідно до умов якого відповідач-1 передає, а позивач приймає в оренду нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки. За доводами позивача, відповідачами не вчинилось жодних дій щодо виготовлення та направлення позивачу проекту договору оренди, а тому позивач підготував угоду у формі договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду (в новій редакції від 31.03.2016) та звернувся до суду з вимогою спонукати відповідачів укласти нову редакцію договору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.10.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду інформацію щодо номерів засобів зв'язку позивача та відповідачів, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; або зауважити, що такі відомості щодо учасників справи йому не відомі.

16.10.2018 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" про усунення недоліків, в якій позивач зазначив відомості щодо номерів засобів зв'язку позивача та зауважив, що відсутні засоби зв'язку, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти відповідачів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.10.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/13179/18 та постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 14.11.2018.

09.11.2018 до господарського суду надійшов відзив відповідача-1, у якому останній зазначає, що укладений між сторонами договір не може вважатися продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені, оскільки орендодавець не має наміру продовжувати договірні стосунки, а тому відсутні правові підстави зобов'язувати відповідача продовжувати дію договору оренди всупереч його волі, оскільки законодавством не передбачено обов'язку орендодавця продовжувати його дію та права орендаря на таке продовження за наявності бажання однієї із сторін припинити його дію. Крім того відповідач-1 зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у матеріалах справи наявні листи, якими позивач був повідомлений про небажання орендодавця продовжувати термін дії договору оренди.

У судовому засіданні 14.11.2018 суд на місці задовольнити клопотання представника відповідача-1 та відклав підготовче засідання на 05.12.2018.

22.11.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, у які позивач заперечує проти відзиву відповідача-1, посилаючись на те, що 30.06.2017 рішенням Постійної комісії Київради з питань власності, оформленим протоколом №55 від 30.06.2017 було продовжено ТОВ "Діамед" оренду приміщень за адресою: вул. П. Запорожця 26, к. 3. Твердження відповідача-1 про скасування вищевказаного рішення є хибним, оскільки рішення Постійної комісії Київради з питань власності від 01.11.2017, оформлене протоколом №71 від 01.12.2017, стосується зовсім іншого приміщення і не відноситься до даної справи. Крім того позивач зазначає, що наявні у матеріалах справи листи, на які посилається відповідач-1, жодним чином не відносяться до даної справи, оскільки стосуються іншого приміщення.

04.12.2018 до канцелярії господарського суду надійшло клопотання відповідача-1 про залучення до матеріалів справи копії протоколів № 69, № 71 Постійної комісії КМР з питань власності.

У судовому засіданні 05.12.2018 представник відповідача-2 подав письмовий відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Діамед" з тих підстав, що діючого рішення Київської міської ради про продовження терміну дії договору №1832-1 від 31.03.2016 не існує.

У судовому засіданні, за участю представників сторін, суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 16.01.2019.

15.01.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача-2, у якому останній просив суд розглядати справу без їх участі та відмовити ТОВ "Діамед" у задоволенні позовних вимог.

Цією ж датою до господарського суду надійшла заява відповідача-2 про долучення документів по справі.

У судовому засіданні 16.01.2019 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача та відкласти підготовче засідання на 23.01.2019 у зв'язку з підготовкою додаткових письмових пояснень позивачем.

18.01.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли письмові пояснення позивача, у яких останній зазначає, що ні Протокол №71 від 01.12.2017, ні справа №910/8565/18 не мають жодного відношення до даної справи, оскільки стосуються іншого приміщення площею 32,4 кв.м. Також у своїх поясненнях позивач звертає увагу, що всі майнові претензії відповідача-2 щодо стягнення 67 973,13 грн, які були предметом спору у справі №911/2591/17, задоволені у добровільному порядку платіжними дорученнями №3775 від 09.01.2019 та №3776 від 09.01.2019.

У судовому засіданні 23.10.2019 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 06.02.2019.

У судовому засіданні, призначеному на 06.02.2019, суд заслухав пояснення представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору, а також заперечення представників відповідачів, які просили відмовити в задоволені позовних вимог.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

31 березня 2016 року між Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі- орендодавець, відповідач-1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед" (надалі - орендар, позивач) та Київською міською клінічною лікарнею № 3 (надалі - балансоутримувач, відповідач-2) був укладений трьохсторонній договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1832-1 (надалі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, буд. 26, корп. 3, для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 29,3 кв.м., в т.ч. на першому поверсі 29,3 кв.м., згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину Договору № 1832 від 20.03.2015 Про передачу майна територіальної громади в оренду.

Як встановлено в п. 9.1. договору договір оренди є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 31.03.2016 року до 29.06.2017 року.

Пунктом 9.4 договору передбаченого, що договір припиняється в разі закінчення строку на який його було укладено.

Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються у письмовій формі і вступають в силу з моменту їх підписання сторонами (п. 9.2. договору).

Пунктом 9.7. договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його дії протягом 1 місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Зазначені дії оформлюються відповідним договором, який є невід'ємною частиною цього договору.

Позивач зазначає, що 30 червня 2017 року рішенням Постійної комісії Київради з питань власності, оформленим протоколом № 55 від 30.06.17, було продовжено ТОВ "Діамед" оренду нежилого приміщення загальною площею 29,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, б. 26, корпус 3, з підстав чого останній направив відповідачам клопотання від 12.10.2017 та вимогу від 17.11.2017 про укладення нової редакції договору.

Оскільки, за твердженнями позивача, вимога товариства була залишена без задоволення, нова редакція договору з боку відповідачів не підписана, існують порушення його прав на продовження орендних відносин, у зв'язку з чим останній просить суд спонукати відповідачів укласти нову редакцію договору №1832-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду строком на 2 роки та 364 дні.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 3 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а тому між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди майна, яке перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.

При цьому, приписами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" унормовано, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Пунктом 9.7 договору сторони встановили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його дії протягом 1 місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. При цьому, такі дії оформлюються відповідним договором, який є невід'ємною частиною цього договору.

Зі змісту вказаного пункту вбачається, що підставою для продовження дії договору на той самий строк і на тих самих умовах є, по-перше, відсутність заяви однієї із сторін про припинення цього договору, та по-друге, оформлення відповідним договором факту продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладання додаткової угоди.

Тобто, вказаний пункт договору кореспондується з правовим інститутом пролонгації договору оренди державного та комунального майна (продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах) закріплений у ч. 2, ст. 17, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору. Одночасно у п. 9.7. договору сторонами передбачено оформлення продовження договору шляхом укладання додаткової угоди, що відповідає загальним правилам цивільного та господарського законодавства.

Судом встановлено, що у матеріали справи відсутні будь-які заяви сторін договору протягом одного місяця після закінчення договору щодо його припинення.

Натомість міститься протокол № 55 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 30.06.2017, відповідно до якого погоджено продовжити ТОВ "Діамед" оренду нежилого приміщення загальною площею 29,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, б. 26, корпус 3.

В матеріалах справи також наявне клопотання ТОВ "Діамед" від 12.10.2017 щодо укладення нової редакції договору оренди приміщень за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, б. 26, корпус 3 та вимога від 16.11.2017 щодо укладення вказаного договору, які адресовані відповідачам. При цьому, жодних доказів направлення вищевказаного клопотання та вимоги на адресу орендодавця та підприємства-балансоутримувача матеріали справи не містять, як і не містять доказів направлення проекту відповідного договору для його розгляду, підписання чи надання заперечень відповідачами шляхом складання протоколу розбіжностей; проект такого договору не вбачається і з додатків до вказаних клопотання та вимоги, оскільки додатки в них взагалі відсутні.

Крім того, судом не приймаються до уваги надані відповідачем-1 листи №062/05/20-242 від 11.01.2018, №062/05/20-813 від 29.01.2018 та №062/05/20-1919 від 28.02.2018, якими позивача було повідомлено про закінчення дії договору №1832-1 від 31.03.2016 та про небажання його продовжувати, оскільки останні стосуються приміщення за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, б. 26, площею 32,4 кв.м, а не 29,3 кв.м., що є об'єктом оренди за договором № 1832-1 від 31.03.2016.

Поряд з цим, як вбачається із доданого до відзиву листа Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №062/05/20-973 від 01.02.2018, Київською міською клінічною лікарнею №3 було відмовлено у підписані договору оренди у новій редакції у зв'язку із наявністю у Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" заборгованості з орендної плати за користування приміщенням загальною площею 29,3 кв.м, що знаходиться у м. Києві по вул. Петра Запорожця, б. 26.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі № 911/2591/17, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2019, закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" на користь Київської міської клінічної лікарні № 3 4594 грн. 44 коп. заборгованості зі сплати орендних платежів та стягнуто з Товариства на користь Київської міської клінічної лікарні № 3 75685 грн. 45 коп. заборгованості (70410,22 грн. - заборгованості зі сплати орендних платежів, 4201,20 грн. - заборгованості зі сплати комунальних платежів та 1074,03 грн. - заборгованості зі сплати земельного податку) та 1508 грн. 43 коп. витрат по сплаті судового збору.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі № 911/2591/17 набрало законної сили, встановлені ним обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню, зокрема, обставини неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед" свої зобов'язань щодо сплати орендних платежів за договором №1832-1 від 31.03.2016.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Примусовий порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст.187 ГК України та ст.649 ЦК України, виходячи зі змісту яких і принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення, та на спори з умов договору, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов.

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що спонукання до укладання договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов'язкового для виконання акта планування (у тому числі державного замовлення) який видано компетентним органом. У разі ухилення суб'єкта господарювання від оформлення договору, що ґрунтується на державному замовленні або укладення якого є для нього обов'язковим через пряму вказівку закону, господарський суд за позовом іншої сторони виносить рішення про спонукання до укладення договору чи про його укладення на певних умовах. У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов'язковому для суб'єктів господарювання державному замовленні або не є обов'язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв'язані зобов'язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору (в межах річного строку, визначеного ч. 1 ст. 182 Господарського кодексу України).

Разом з тим, норми чинного законодавства не містять імперативного припису про укладення договору оренди нерухомого майна що перебуває у комунальній власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28.03.2017 у справі № 909/249/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Судом встановлено, що відповідачами, як орендодавцем та підприємством-балансоутримувачем, не висловлювалась згода на укладення договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк, як і не надавались докази підписання сторонами нового договору оренди на 2 роки та 364 дні.

Таким чином, доданий позивачем до матеріалів справи протокол засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності №55 від 30.06.2017, не може бути прийнятий судом як належний доказ існування підстави для зобов'язання відповідачів укласти новий договір оренди, оскільки вказаним рішенням було погоджено лише питання щодо продовження оренди, а не надання згоди на укладання нового договору.

Водночас, суд приймає до уваги, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 року у справі №910/6828/18 Товариству з обмеженою відповідальністю "Діамед" було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо визнання договору №1832-1 від 31.03.2016 продовженим строком на 2 роки та 364 дні та про визнання договору № 1832-1 від 31.03.2016 укладеним в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед".

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 року у справі №911/225/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018, суд задовольнив позовні вимоги Київської міської клінічної лікарні №3 та зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамед" повернути підприємству-балансоутримувачу за актом прийому-передачі нерухоме майно (нежитлові приміщення), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26, корпус 3, загальною площею 29,3 кв. м., що використовується для розміщення аптеки, яка реалізує готові ліки та належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Отже, з наведеного вбачається, що станом на момент розгляду даної справи судами фактично надавалась правова оцінка правовідносинам сторін, в тому числі в частині дії договору оренди №1832-1 від 31.03.2016 року.

Однак, ТОВ "Діамед" незважаючи на заявлені ним позовні вимоги про визнання договору №1832-1 від 31.03.2016 продовженим строком на 2 роки та 364 дні та визнання договору укладеним в редакції позивача у справі №910/6828/18, продовжує звертатись до суду з вимогами про спонукання укласти договір, які фактично спрямовані на продовження дії вищезазначеного договору.

Частинами 1, 2, ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.02.2019

Суддя Л. Г. Пукшин