ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 лютого 2019 р.

Справа № 903/805/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фірма Бакалія"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські торгівельні мережі"

про стягнення 28145,52 грн.,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство "Фірма Бакалія" звернулося до господарського суду з позовною заявою до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Українські торгівельні мережі" про стягнення 28145,52 грн., з них 13899,95 грн. основного боргу, що виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № П-122/15 від 17.11.2015 року, 9835 грн. – пені нарахованої на підставі ст.549 ЦК України та ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», 982 грн. – 3% річних та 3428,57 грн. – інфляційних втрат нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, судовий збір в сумі 1762 грн. просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.12.2018 року і зобов’язано відповідача надати відзив на позов, позивача – відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року відкладено підготовче засідання на 26.12.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 січня 2019 р..

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.01.2019р. відкладено розгляд справи по суті на 04.02.2019 р..

01.02.2019 року на адресу суду від позивач поступила заява № 384 від 31.01.2019р., в якій просить справу розглядати без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами, також повідомляє, що після 17.11.2016 року між ПрАТ “Фірма Бакалія” та ТОВ “Українські торгівельні мережі” і надалі тривали господарські відносини і сторони фактично продовжували виконувати умови Договору (відбулась пролонгація Договору), про що свідчать товаротранспортні накладні, а саме: НВ-0028366 від 22.11.2016 року на загальну суму 396 грн.06 коп.; СП -0027284 від 22.11.2016 року на загальну суму 1 726 грн.26 коп.; СП-0027922 від 30.11.2016 року на загальну суму 3 289 грн.40 коп.; ЦБ -0094251 від 26.11.2016 року на загальну суму 6 308 грн. 10 коп., дані товарно-транспортні накладні були повністю оплачені відповідачем, тому не долучалися до матеріалів справи, також відповідач здійснюючи оплату за товар в призначенні платежу завжди вказував “оплата за товар, згідно Договору”; додатково повідомляє, що претензія про сплату заборгованості в сумі 13 899 грн. 95 коп. була направлена відповідачу на його юридичну адресу 13 квітня 2017 року рекомендованим листом.

Позивач та відповідач в судове засідання 04.02.2019р. не з’явилися, відповідач відзиву, пояснень по суті позову не надав, вимог ухвал суду від 09.11.2018р., від 10.12.2018р., від 09.01.2019р. не виконав, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи в суді, що підтверджується рекомендованим повідомленням №091, №235.

Відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року роз'яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін у справі про дату, час та місце судового слухання, проте останні не скористалися своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні, також сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, враховуючи розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами у відсутності представників сторін, які були повідомлені належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,-

в с т а н о в и в:

17.11.2015р. між Приватним акціонерним товариством “Фірма Бакалія” (далі – Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Українські торгівельні мережі” (далі – Покупець) укладено Договір поставки № П-122/15 (далі - Договір) з протоколом розбіжностей(а.с.27-30).

08.02.2017р. між вищезазначеними сторонами підписано та скріплено печатками додаткову угоду до Договору поставки №П-122/15.

Згідно пункту 1.1. Договору Постачальник зобов’язується передавати у власність Покупця товар партіями (далі – Товар) у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець зобов’язується приймати Товар на умовах, визначених у даному Договорі та оплачувати його.

Згідно п.1.4 Договору загальна вартість даного Договору становить вартість всіх поставок за даним Договором.

Згідно п.2.1 Договору Товар, постачання якого здійснюється за даним Договором, поставляється Покупцю окремими партіями по його замовленню (заявкам), що формується Покупцем у письмовому вигляді на підставі переліку товарів, зазначених в підписаній Сторонами Специфікації.

Згідно п.4.13 Договору перехід права власності на поставлений Товар відбувається в момент передачі Товару Покупцю та підписання Сторонами відповідних накладних.

Згідно п.6.1 Договору оплата за Товар здійснюється Покупцем в українській національній валюті, шляхом перерахуванням коштів на банківський рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки Товару.

Згідно п. 8.2.3 Договору Покупець зобов’язаний оплатити Товар в розмірах і в терміни встановленими даним Договором.

Згідно п.11.1 Договору, даний Договір набирає сили з моменту підписання його Сторонами і діє протягом року.

Згідно п.11.2 Договору у випадку, якщо після закінчення зазначеного в п.11.1 терміну дії Договору Сторони бажають продовжувати договірні відносини і фактично продовжують виконання умови Договору (якщо протягом наступного одного місяця фактично відбудеться не менше однієї поставки Товару), Договір вважається продовженим (пролонгованим) на рік на тих самих умовах, що викладені в даному Договорі.

З наданих позивачем у заяві №384 від 31.01.2019р. пояснень та доданих документів вбачається, що після 17.11.2016 року між ПрАТ “Фірма Бакалія” та ТОВ “Українські торгівельні мережі” і надалі тривали господарські відносини і сторони фактично продовжували виконувати умови Договору (відбулась пролонгація Договору), про що свідчать наступні оплачені товаротранспортні накладні: НВ-0028366 від 22.11.2016 року на загальну суму 396 грн.07 коп.; СП -0027284 від 22.11.2016 року на загальну суму 1 726 грн.26 коп.; СП-0027922 від 30.11.2016 року на загальну суму 3 289 грн.40 коп.; ЦБ -0094251 від 26.11.2016 року на загальну суму 6 308 грн. 10 коп., відповідач здійснюючи оплату за товар в призначенні платежу вказує “оплата за товар, згідно Договору”.

З врахуванням зазначеного, суд вважає, що саме на виконання умов Договору від 17.11.2015р. позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 20899 грн. 98 коп. згідно наступних підписаних та скріплених печатками сторін товарно-транспортних накладних:

– СП -0003361 від 17.02.2017 року на загальну суму 1 783 грн.82 коп.;

– СП -0003630 від 21.02.2017 року на загальну суму 3 281 грн.02 коп.;

– СП-0003948 від 24.02.2017 року на загальну суму 589 грн.16 коп.;

– СП-0004179 від 28.02.2017 року на загальну суму 7 318 грн.38 коп.;

– СП 0004405 від 02.03.2017 року на загальну суму 2 137грн.26 коп.;

– СП-0004905 від 09.03.2017 року на загальну суму 962 грн.88 коп.;

– СП-0005817 від 21.03.2017 року на загальну суму 3 608 грн.52 коп.;

– СП -0005973 від 23.03.2017 року на загальну суму 1 218 грн.94 коп.(а.с.31-38).

Відповідач здійснив часткові оплати за отриманий товар на суму 7000 грн., а саме: 28.04.2017 року перераховано на розрахунковий рахунок позивача 6000 грн.; 05.05.2017 року перераховано на розрахунковий рахунок товариства 1000 грн.(а.с.39-41).

Позивачем виставлено відповідачу претензію №1461 від 12.04.2017р. про сплату заборгованості в сумі 13899 грн. 95 коп., яка залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи часткові оплати за отриманий товар, сума основного боргу на день розгляду справи становила 13899,95 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено,що майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов’язання. Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №П-122/15 від 17.11.2015р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов’язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов’язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи умови Договору поставки №П-122/15 від 17.11.2015р., отримання відповідачем товару у встановленому даним договором порядку згідно товарно-транспортних накладних, які оформлені у відповідності до вимог ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та його часткову оплату, останнім фактично своїми діями було підтверджено, що передано товар було позивачем належним чином, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості по Договору в сумі 13899,95 грн. підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, підставна та підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача 9835 грн. пені, суд зазначає наступне.

Згідно п.9.1 Договору за порушення умов даного Договору винна Сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства та даного Договору.

Згідно із ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи, що сторонами в Договорі поставки не передбачено такої міри відповідальності за неналежне виконання з оплати, як стягнення пені, не визначено умови її сплати, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 9835 грн. пені до задоволення не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду в справі №904/6881/17 від 27.03.2018р..

Щодо стягнення з відповідача 982 грн. – 3% річних та 3428,57 грн. – інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов’язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши правильність нарахування 3 % річних, суд зазначає, що до стягнення підлягають наступні суми з визначеними у відповідності до ст.ст.253, 254 ЦК України, п.6.1.Договору періодами, враховуючи часткові оплати відповідача:

– по товарно-транспортній накладній СП -0003361 від 17.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 1783,82 грн. – сума 3% річних за період з 21.03.2017р. по 27.04.2017р. становить 5,57 грн. (судом враховано проплати 28.04.2017р. на загальну суму 6000 грн.);

– по товарно-транспортній накладній СП -0003630 від 21.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 3281,02 грн. – сума 3% річних за період з 24.03.2017р. по 27.04.2017р. становить 9,44 грн. (судом враховано залишок проплати 28.04.2017р. на загальну суму 4216,18 грн.);

– по товарно-транспортній накладній СП-0003948 від 24.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 589,16 грн. – сума 3% річних за період з 28.03.2017р. по 27.04.2017р. становить 1,50 грн. (судом враховано залишок проплати 28.04.2017р. на загальну суму 935,16 грн.);

– по товарно-транспортній накладній СП-0004179 від 28.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 7318,38 грн. – сума 3% річних за період з 31.03.2017р. по 27.04.2017р. становить 16,84 грн.; за період з 28.04.2017р. по 04.05.2017р. на суму боргу 6972,38 грн. – сума 3% річних становить 4,01 грн. (судом враховано залишок проплати 28.04.2017р. на загальну суму 346 грн.); за період з 05.05.2017р. по 26.10.2018р. на суму боргу 5972,38 грн. (судом враховано проплату 05.05.2017р. на загальну суму 1000 грн.) – сума 3% річних становить 265,08 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП 0004405 від 02.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 2137,26 грн. – сума 3% річних за період з 04.04.2017р. по 26.10.2018р. становить 100,30 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП-0004905 від 09.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 962,88 грн. – сума 3% річних за період з 11.04.2017р. по 26.10.2018р. становить 44,64 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП-0005817 від 21.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 3608,52 грн. – сума 3% річних за період з 21.04.2017р. по 26.10.2018р. становить 164,31 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП -0005973 від 23.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 1218,94 грн. – сума 3% річних за період з 25.04.2017р. по 26.10.2018р. становить 55,10 грн., всього 666,79 грн..

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. N 62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо з 16 по 31 число вона індексується починаючи з наступного місяця.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, суд зазначає, що до стягнення підлягають наступні суми з визначеними у відповідності до рекомендацій викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. N 62-97р. періодами та з врахуванням проплат відповідача:

– по товарно-транспортній накладній СП -0003361 від 17.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 1783,82 грн. – сума інфляційних втрат за квітень 2017р. становить 16,05 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП -0003630 від 21.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 3281,02 грн. – сума інфляційних втрат за квітень 2017р. становить 29,53 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП-0003948 від 24.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 589,16 грн. – сума інфляційних втрат за квітень 2017р. становить 5,30 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП-0004179 від 28.02.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 7318,38 грн. – сума інфляційних втрат за квітень 2017р. становить 65,87 грн.; на суму боргу 5972,38 грн. сума інфляційних втрат з травня 2017р. по жовтень 2018р. становить 979,31 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП 0004405 від 02.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 2137,26 грн. – сума інфляційних втрат з квітень 2017р. по жовтень 2018р. позивачем заявлена правомірно в сумі 330,88 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП-0004905 від 09.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 962,88 грн. – сума інфляційних втрат з квітня 2017р. по жовтень 2018р. позивачем заявлена правомірно в сумі 149,07 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП-0005817 від 21.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 3608,52 грн. – сума інфляційних втрат з травня 2017р. по жовтень 2018р. позивачем заявлена правомірно в сумі 558,66 грн.;

– по товарно-транспортній накладній СП -0005973 від 23.03.2017 року на суму боргу (поставленого товару) 1218,94 грн. – сума інфляційних втрат з травня 2017р. по жовтень 2018р. позивачем заявлена правомірно в сумі 188,71 грн., всього підлягає до стягнення 2323,38 грн. інфляційних втрат.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Контррозрахунку інфляційних втрат та 3 % річних відповідачем суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 28145,52 грн., підлягає частковому задоволенню в сумі 16890,12 грн., з них 13899,95 грн. – основного боргу, 666,79 грн. – 3% річних та 2323,38 грн. – інфляційних втрат, в частині стягнення 11255,40 грн., з них 9835 грн. – пені, 315,21 грн. – 3% річних та 1105,19 грн. – інфляційних втрат відмові у зв’язку з безпідставністю.

Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 1057,38 грн. покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські торгівельні мережі" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Ковельська, будинок 2, ) в користь Приватного акціонерного товариства "Фірма Бакалія" (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вул. Шевченка, будинок 70, ) 16890,12 грн., з них 13899,95 грн. – основного боргу, 666,79 грн. – 3% річних та 2323,38 грн. – інфляційних втрат, а також 1057,38 грн. витрат по судовому збору.

3. Відмовити в стягненні 11255,40 грн., з них 9835 грн. – пені, 315,21 грн. – 3% річних та 1105,19 грн. – інфляційних втрат.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено

07.02.2019

Суддя                                                                      С. В. Костюк