ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/1107/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

за участю секретаря судового засідання Лихошерст І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеленбуд-Сервіс"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 (колегія суддів головуючий: Медуниця О.Є. (з окремою думкою), судді Пелипенко Н.М., Радіонова О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеленбуд-Сервіс"

до Харківської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення в частині

за участю:

позивача: Санін А.О, (ордер від 28.07.17)

відповідача: Ворожбянов А.М. (довіреність від 02.01.19),

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись у суд з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеленбуд-Сервіс" (далі - позивач), уточнивши свої вимоги, просило визнати незаконним та скасувати пункт 7 додатку 3 до рішення 19-ої сесії Харківської міської ради (далі - відповідач) від 18.04.2018 № 1058/18 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" (далі-Рішення), яким скасовано пункт 19 додатку 1 до рішення сесії відповідача від 27.02.2008 № 35/08 (далі-рішення №35/08) та пункт 34 додатку 2 до рішення сесії відповідача від 25.02.2009 № 20/09 (далі-рішення № 20/09).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішення прийнято відповідачем в порушення вимог земельного та цивільного законодавства, у зв'язку з чим воно є незаконним, оскільки ним порушено право позивача щодо укладення договору оренди земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі з літнім майданчиком, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.08.2018 (суддя Новікова Н.А.), позов задоволено повністю.

Оскарженою постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018, вказане рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вище вказану постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач посилалася на те, що відсутність паспорта прив'язки не були підставою для скасування відповідачем рішень № 35/08 та № 20/09, оскільки на їх підставі у позивача виникли правовідносини до моменту укладення договору оренди, що унеможливлювало відповідачу приймати Рішення, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 521/17710/15-а та Конституційного Суду України, що відображена у рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009. При цьому позивач зазначає, що ним були надані усі необхідні документи для укладення договору оренди, але відповідач його не склав та від укладення ухилявся, що є порушенням принципів пропорційності та належного урядування. Також позивач спираючись на низку рішень Європейського Суду з прав людини вказує, що відповідач позбавив його правомірного очікування відносно на одержання в оренду земельної ділянки, а його Рішення є втручанням в право позивача на отримання в оренду земельної ділянки, оскільки воно скасувало підставу для її отримання. Крім того позивач посилається на те, що 4-ох місячний термін для оформлення договору оренди землі, який був визначений відповідачем у рішенні № 35/08 продовжувався відповідачем рішенням № 20/09.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити без змін вказану постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що апеляційним судом у відповідності до норм матеріального та процесуального права надано належну правову оцінку поданим сторонами доказам, а доводи касаційної скарги її не спростовують.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами позивач є власником нежитлових будівель літ.А-1, площею 6,2 кв. м та літ.АБ-1, площею 17 кв. м (далі-Будівлі), які знаходяться на земельній ділянці за адресою: м.Харків, вул.Сумська, буд.35, але право користування земельною ділянкою попередній власник Будівель у встановленому законом порядку не оформив.

Рішенням відповідача від 27.12.2006 № 228/06 «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», з урахуванням додатку до нього, позивачу було надано згоду на розробку проекту із відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування Будівель з літнім майданчиком орієнтовною площею 0,038 га по вул. Сумській, 35, на виконання якого позивачем було розроблено проект землеустрою, що був погоджений відповідними органами влади та надано висновок державної експертизи землевпорядної документації.

Суди встановили, що пунктом 19 додатку 1 рішення № 35/08 відповідач затвердив позивачу проект відведення земельної ділянки та надав йому в оренду строком до 01.02.2013 земельну ділянку площею 0,0414 га по вул. Сумській, 35, для експлуатації та обслуговування Будівель з літнім майданчиком. Даним рішенням зобов'язано позивача звернутися у місячний термін з дня прийняття рішення до управління земельних ресурсів у місті Харкові для встановлення меж земельної ділянки на місцевості, а також зобов'язано позивача, не пізніше ніж у місячний термін з дня прийняття цього рішення звернутися до управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради для оформлення договорів оренди землі, а у 4-ох місячний термін з дня прийняття цього рішення оформити договір оренди землі.

Пунктом 34 додатку 2 до рішення № 20/09 внесені зміни до пункту 19 додатку 1 рішення 35/08 щодо передачі земельної ділянки в оренду позивачу строком до 01.02.2034.

05.06.2008 Управлінням земельних ресурсів у місті Харкові було видано позивачу витяг №1522/08 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Судами встановлено, що сторонами зі справи протягом тривалого часу вчинялись дії, направлені на виконання рішення № 35/08, яке виразилося в тому, що позивач надав відповідачу усі необхідні документи, а в подальшому підписав запропонований відповідачем проект договору оренди землі, який останній не підписав, а згодом скасував свої рішення щодо передачі в оренду відповідачу земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що сторонами зі справи протягом тривалого часу вчинялись дії, направлені на виконання рішення № 35/08, які виразилися в тому, що позивач надав відповідачу усі необхідні документи та він підписав запропонований відповідачем проект договору оренди землі, який останній не підписав, що свідчило про відмову відповідача виконати власне рішення. Також суд зазначив, що дії відповідача не узгоджуються з принципами "належного урядування", а саме передбачуваності, стабільності та законності. Суд вказав на те, що відповідачем неодноразово вчинялися дії на реалізацію рішення № 35/08 після спливу встановленого у ньому строку, що підтверджується рішенням № 20/09 та його діями щодо направлення позивачу проекту договору оренди, а встановлення певного граничного терміну укладення договору оренди не входило до повноважень відповідача, а тому його недотримання не є порушенням рішення № 35/08. Суд послався на те, що Рішення не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися правовідносини, які виникли на підставі рішень № 35/08 та № 20/09, що унеможливлювало їх скасування.

Скасовуючи вказане рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про відмову в позові, апеляційний суд виходив з того, що рішення № 35/08 та № 20/09 є актами індивідуальної дії, тому відповідач вправі був їх скасувати, оскільки позивач не подав доказів своєчасного звернення до відповідача з необхідними документами для укладення договору оренди землі у строки, які встановлені відповідним порядком та рішенням № 35/08. При цьому апеляційний суд зазначив, що позивачем протягом тривалого часу не вживались заходи для укладення договору оренди землі, тому відсутні підстави вважати, що між сторонами виникли правовідносини, оскільки позивач порушив термін оформлення договору, що і стало підставою для прийняття Рішення.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п. 34 ч. 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить: а) розпорядження землями територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 частини першої статті 26 "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Згідно з частиною десятою статті 59 наведеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він визнається недійсним у судовому порядку.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 у справі № 7-пр/2009 зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Судом першої інстанції встановлено, що на час прийняття відповідачем рішення № 35/08 діяв Порядок оформлення договорів оренди землі у м.Харкові, затверджений рішенням Харківської міської ради №203/07 від 03.10.2007.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, підготовка договору оренди землі проводиться управлінням земельних відносин протягом трьох місяців з дня прийняття рішення міською радою або дня проведення конкурсу (аукціону) щодо набуття права оренди землі. Для оформлення договору оренди землі, суб'єкт, якому надається в оренду земельна ділянка, повинен не пізніше ніж у 40-денний термін звернутись та надати до управління земельних відносин документи згідно переліку, що додається (додаток №3).

В додатку №3 до вказаного рішення визначено, що для оформлення договору оренди землі юридичній або фізичній особі необхідно надати до управління земельних відносин наступні документи: завірену копію рішення Харківської міської ради про надання в оренду земельної ділянки; проект відведення земельної ділянки або технічну документацію, погоджені відповідно до чинного законодавства та зареєстровані у територіальному підрозділі - Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурса; реєстраційні картки земельної ділянки; акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем були надані відповідачу усі необхідні документи, які передбачені наведеним Порядком.

Також місцевим господарським судом встановлено, що 03.08.2011 Харківською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" був прийнятий обмінний файл (файл обміну даними результатів землевпорядних робіт в електронному вигляді) проекту землеустрою земельної ділянки, про що позивач був повідомлений листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.06.2018 за відповідним номером та 05.12.2011 був зареєстрований за № 427/11 акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості, який 07.11.2011 був складений Управлінням Держкомзему у місті Харкові.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням відповідача від 28.09.2011 № 437/11 було затверджено Порядок оформлення договорів оренди землі та станом на грудень 2011 року у відповідача перебував в наявності повний пакет документів, який визначений даним Порядком.

Листом від 06.03.2018 № 1538/0/225-18 Департамент земельних відносин відповідача відправив до Департаменту територіального контролю відповідача матеріали щодо оформлення договору оренди.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем до прийняття відповідачем Рішення було вчинено всіх необхідних дій щодо укладення договору оренди, що свідчить про отримання позивачем від відповідача примірників договору оренди для узгодження істотних умов та його підписання.

За вказаних обставин місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивач вчинив всіх необхідних дій, направлених на реалізацію рішення № 35/08, з метою подальшого укладення договору оренди.

Таким чином у відповідача не було правових підстав приймати Рішення про скасування рішень № 35/08 та № 20/09 у відповідній частині, за якими у сторін виникли правовідносини.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що Рішення не містить посилань в чому саме полягає порушення закону та інтересів, що стали підставою для його прийняття.

Суд апеляційної інстанції цих висновків місцевого господарського суду не спростував.

Аналіз вище наведених правових норм свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, або ж відсутність заперечень суб'єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Ураховуючи, що на підставі скасованих органом місцевого самоврядування положень Рішень було вчинено вказані вище дії на їх виконання, зокрема було розроблено проект землеустрою земельної ділянки, проведено нормативну грошову оцінку земельної ділянки про що позивачу видано позивачу витяг з технічної документації, Харківською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" був прийнятий обмінний файл (файл обміну даними результатів землевпорядних робіт в електронному вигляді), ці положення Рішень не можуть бути в подальшому скасовані органом місцевого самоврядування.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 521/17710/15-а, відступати від якої колегія суддів підстав не вбачає.

Наведеним спростовуються висновки апеляційного суду про те, що між сторонами не виникли правовідносини за рішеннями № 35/08 та № 20/09.

Посилання апеляційного суду на те, що позивачем було пропущено 4-ох місячний строк на укладення договору оренди землі є безпідставними, оскільки із встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що з моменту прийняття відповідачем рішень № 35/08 та № 20/09, між сторонами тривали відносини, направлені на реалізацію рішення із оформлення оренди землі.

Отже доводи, викладені у касаційній скарзі, знайшли своє підтвердження, а доводи відзиву на касаційну скаргу їх не спростовують.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства і мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин для виправлення фундаментальних порушень, які допустив суд апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 пункту 4 підпункту "в" Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі належить покласти на відповідача.

Керуючись статтями 301, 308, 312, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеленбуд-Сервіс" задовольнити.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у справі Господарського суду Харківської області №922/1107/18, скасувати, а рішення Господарського суду Харківської області від 13.08.2018, залишити в силі.

Стягнути з Харківської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеленбуд-Сервіс" 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. судового збору з касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов