ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/4930/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу № 3664/2 від 12.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1348/18 від 06.11.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018

у справі №910/4930/18 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 3 871 017,86 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Михайлов В.П., довіреність № 34/А від 10.12.2018

від відповідача: Пегза К.К., довіреність б/н від 10.12.2018

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу в розмірі 3 871 017,86 грн за договором поставки № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017 в частині повної та своєчасної поставки товару. У зв'язку з цим позивачем нараховано штраф на підставі Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення№ 888, затвердженого Радою Міністрів СРСР 25.07.1988.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на неможливість застосування п. 57 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС», 17.10.2018 подав апеляційну скаргу №3664/2 від 12.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1348/18 від 06.11.2018), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/4930/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким, що ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт вказує на те, що Положення № 888 від 25.07.1988 є частиною цивільного законодавства України та підлягає застосуванню на загальних підставах.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 справа № 910/4930/18 та апеляційна скарга № 3664/2 від 12.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1348/18 від 06.11.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Дикунська С.Я., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 справу №910/4930/18 прийнято до провадження визначеним складом суду, відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, пояснень тощо.

19.11.2018 до Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Відповідач зазначає, що умовами договору поставки ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017 визначені дії продавця у разі неможливості здійснення поставки, які полягають у поверненні суми попередньої оплати, та передбачена відповідальність у разі порушення строків повернення грошових коштів у вигляді пені.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 справу №910/4930/18 призначено до розгляду на 21.12.2018. Учасників апеляційного провадження повідомлено, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду в судовому засіданні 21.12.2018 було оголошено перерву у справі №910/4930/18 до 24.01.2019.

14.01.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 24.01.2019 в режимі відеоконференції в Апеляційному суді Донецької області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду вказане клопотання відповідача задоволено, судове засідання у справі №910/4930/18 призначено до розгляду в режимі відеоконференції.

Представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні 24.01.2019 у режимі відеоконференції в приміщені Апеляційного суду Донецької області, вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.01.2019 просив суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник відповідача вказував на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у даній справі є обґрунтованим та таким, що прийняте у повній відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

24.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» (покупець) та філією «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (продавець) було укладено Договір поставки №ЦЗВ-12-03017-02 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити брухт сталевий негабаритний великоваговий вид № 500 згідно ДСТУ 4121-2002, кількість і ціна якого вказується в специфікації №1, яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.1. договору ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті - гривні. Постачання здійснюється за ціною, вказаною в специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною даного договору.

У специфікації № 1 (зі змінами, внесеними додатковою угодою до договору №1 від 24.11.2017) сторони визначили, що загальна вартість товару становить 111 972 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.3 договору загальна кількість товару становить 17 200,00 тонн. Допустиме відхилення загальної ваги по договору у межах +/-10%.

Відповідно до п.2.6. договору (в редакції додаткової угоди до договору № 1 від 24.11.2017) оплата вартості товару здійснюється на умовах попередньої оплати наступним чином:

2.6.1. Сума попередньої оплати в розмірі 30% суми договору, яка становить 33 591 600,00 грн, вноситься покупцем на поточний рахунок продавця протягом трьох банківських днів з дати підписання договору на підставі рахунку, наданого продавцем.

2.6.2. Після здійснення відвантаження товару на суму попередньої оплати відповідно до п. 2.6.1 договору, покупець сплачує 30% суми договору яка становить 33 591 600,00 грн протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку на попередню оплату, який є підставою до сплати.

2.6.3. Після здійснення відвантаження товару на суму попередньої оплати відповідно до п. 2.6.2 договору, покупець сплачує залишок суми договору, протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку на попередню оплату, який є підставою до сплати, за винятком суми гарантійного внеску в розмірі 10 268 400,00 грн, сплаченого в якості забезпечення участі в аукціоні, який зараховується в якості частини попередньої оплати за товар.

Відповідно до п. 3.3. договору приймання товару здійснюється покупцем на станції призначення:

- по якості - у відповідності до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постаново Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР 25.04.1966 № П-7,

- по кількості - у відповідності до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у випадку неможливості виконання договірних зобов'язань, передбачених п.3.1 договору, продавець протягом 10 банківських днів зобов'язується повернути суму, яка залишилася від попередньої оплати на поточному рахунку покупця. В разі порушення строків повернення грошових коштів, продавець оплачує покупцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, діючої у період, за який сплачується пеня, від суми неповернутої попередньої оплати за кожний день затримання повернення коштів.

Місцевим господарським судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» було сплачено на користь філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти у розмірі 10 268 400,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 10.11.2017 (т.1 а.с.25).

На виконання умов договору поставки №ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017 року позивачем на користь відповідача було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 67 183 200,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т.1 а.с.26-27). Позивачем вказано, що відповідач здійснив поставку товару у період з 02.12.2017 року по 07.02.2018 частково, на загальну суму 52 387 076,70 грн, що підтверджується відповідними залізничними накладними (т.1 а.с.30-184).

З урахуванням допустимого відхилення загальної ваги по договору у межах +/-10% (п. 2.3. договору) вартість непоставленого товару становить 48 387 723,30 грн.

Листом №ЦЗВ-20/747 від 09.02.2018 відповідач повідомив позивача про значне підвищення цін на ринку брухту чорних металів, зазначив, що вказане унеможливлює здійснення реалізації металобрухту по цінам, зазначеним у специфікаціях, та просив переглянути цінові пропозиції та підвищити закупівельні ціни на брухт (т.1 а.с.195).

У відповідь на вказаний лист позивач листом №382/3 від 15.02.2018 просив продовжити відвантаження брухту відповідно до умов договору (т.1 а.с.196).

Листом №ЦЗВ-20/1110 від 01.03.2018 відповідач звернувся до позивача з проханням прийняти товар по ціні, що відповідає ринковій вартості з урахуванням пропозиції під час аукціону (т.1 а.с.198).

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» листом №739/3 від 29.03.2018 просило відповідача відновити поставки товару відповідно до умов договору (т.1 а.с.198).

У період з 26.03.2018 по 30.03.2018, як вбачається з копій платіжних доручень у справі (т.1 а.с. 28-19), відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 25 131 348, 45 грн як повернення грошових коштів за невідвантажений металобрухт згідно з договором поставки №ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору відповідачем було здійснено поставку товару у кількості 8047,17 тон на загальну суму в розмірі 52 387 076,70 грн, в той час як відповідачем було зазначено, що кількість відвантаженого брухту за договором складає 8 036,905 тон на загальну суму 52 320 251,55 грн, оскільки маса вантажу за деякими накладними вказана без врахування гранично допустимих відхилень.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги п. 2.3 Договору поставки № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017 та доводи відповідача щодо здійснення поставки товару на суму меншу, ніж було зазначено позивачем, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на виконання умов договору відповідачем було поставлено товар у кількості 8 036,905 тон на загальну суму 52 320 251,55 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст договору № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» та філією «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», колегія суддів дійшла висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 8.5 договору поставки № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017 у всьому іншому, що не передбачено цим договором, сторони керуються вимогами нормативних документів ПАТ «Укрзалізниця», Положенням про постачання продукції виробничо-технічного призначення № 888, затвердженого Радою Міністрів СРСР 25.07.1988 (далі - Положення № 888 від 25.07.1988), Інструкцій П-6, П-7 та ІНКОТЕРМС редакції 2010 року.

Відповідно до п. 57 вказаного Положення за прострочення поставки або недопоставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 8% вартості непоставленої в строк продукції за окремими найменуваннями номенклатури (асортименту).

Позивачем, з урахуванням вартості непоставленого товару у розмірі 48 387 723,30 грн, на підставі п. 57 вищевказаного Положення, був нарахований штраф за недопоставку товару у сумі 3 871 017,86 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено з мотивів безпідставності нарахування штрафних санкцій відповідно до Положення № 888 від 25.07.1988. Судова колегія Північного апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог, однак відхиляє мотиви, з яких судом першої інстанції було не застосовано п. 57 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого Радою Міністрів СРСР 25.07.1988 №888, виходячи з наступного.

Аналізуючи п. 4.1. договору місцевий господарський суд зазначив, що умовами договору поставки № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017 передбачено дії філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у разі неможливості здійснення поставки, а саме зобов'язання з повернення суми попередньої оплати, яка залишилась на поточному рахунку. Також вказаним пунктом передбачено відповідальність продавця у разі порушення строків повернення грошових коштів у вигляді пені. Будь-якої іншої відповідальності у разі порушення умов договору поставки №ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017 для продавця не передбачено. З пункту 8.5. договору випливає, що вказане Положення підлягає застосуванню до правовідносин сторін договору поставки лише у випадку, якщо інше не передбачено цим договором.

Тому, на думку місцевого господарського суду, якщо в договорі передбачена відповідальність продавця за несвоєчасне повернення авансових платежів у вигляді пені, заходи відповідальності за непоставлений продавцем товар, вказані у Положенні №888 від 25.07.1988, не мають застосовуватися.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що у п. 57 Положення № 888 від 25.07.1988 йдеться про застосування до продавця штрафу, який є самостійним видом відповідальності, та може застосовуватися поряд з пенею. Судова колегія звертає увагу, що сторони не позбавлені права застосовувати вказане Положення у цій частині, однак з урахуванням загальних положень про забезпечення виконання зобов'язання, визначених чинним на час укладення правочину.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з ч.1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Проаналізувавши умови договору поставки № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017, зокрема, розділу 4 «Відповідність сторін», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила, що сторонами правочину в його умовах питання щодо застосування штрафних санкцій за недопоставку товару не узгоджено, що у відповідності до приписів ст. 547 ЦК України виключає можливість накладення на відповідача штрафу у розмірі 8% від вартості недопоставленої продукції, визначеного пунктом 57 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення № 888, затвердженого Радою Міністрів СРСР 25.07.1988. При цьому, посилання в п. 8.5 Договору (розділу 8 «Інші умови») на можливість застосування сторонами Положення № 888 не виключає унормованого чинним законодавством імперативного припису закону щодо обов'язковості письмової форми правочину про неустойку. Доказів внесення змін до договору в частині визначення умов щодо встановлення відповідальності продавця за недопоставку товару матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про те, що приписами ч. 4 ст. 231 ГК України закріплено право сторін на власний розсуд формувати розмір штрафних санкцій, вважає обґрунтованими, проте, сторонами правочину у даній справі розмір штрафу, зокрема, за недопоставку товару не узгоджено. Більше того, такий вид відповідальності взагалі не був обумовлений умовами договору поставки № ЦЗВ-12-03017-02 від 24.11.2017.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про неможливість застосування до спірних правовідносин п. 57 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого Радою Міністрів СРСР № 888 від 25.07.1988, однак з інших мотивів, викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Разом з тим, апеляційний господарський суд враховує, що сам по собі зазначений помилковий висновок суду першої інстанції не призвів до прийняття неправильного по суті рішення, а тому не може бути достатньою підставою для його скасування.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 910/4930/18 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» - без задоволення. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, що могли бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення згідно присів ст. 277 ГПК України.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 910/4930/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/4930/18 залишити без змін.

3. Справу №910/4930/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 04.02.2019