ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2019 року м. Дніпро Справа № 904/2953/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Татарчук В.О.), ухвалене у м. Дніпро 22.11.2018р. об 11.15. (дата складання повного тексту рішення – 03.12.2018р.) у справі № 904/2953/18

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (м. Київ)

до Комунального підприємства “Комунальник плюс” (с. Златоустівка, Криворізький район, Дніпропетровська обл.)

про стягнення суми боргу, неустойки, інфляційних втрат, 3% річних у сумі 50358,40грн., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018р. Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства “Комунальник плюс” про стягнення основного боргу в сумі 0,04 грн, пені - 4287,46 грн, 3% річних - 3743,87 грн, інфляційних втрат - 44513,29 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року у справі № 904/2953/18 в позові відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з’ясування судом обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року у справі № 904/2953/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", згідно з якими списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення здійснюється лише у випадку включення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, до якого відповідач не включений.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року у справі № 904/2953/18 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким він проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача безпідставною, посилаючись при цьому на вимоги ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та відсутність в нього заборгованості за поставлений природний газ на час набрання чинності зазначеним Законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 28.01.2014 між ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (продавець) та КП “Комунальник плюс” (покупець) укладено договір № 2473/14-БО-5 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі - споживачам покупця).

Протягом січня – грудня 2014 року позивачем було поставлено відповідачу газ на загальну суму 132786,95грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 23719,34грн, 28.02.2014 – 18410,89грн, 31.03.2014 – 12805,10грн, 30.04.2014 – 1495,22грн, 30.11.2014 – 24257,25грн, 31.12.2014 – 52099,15грн.

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З твердженням позивача, в період з 15.01.2015 по 01.01.2017 основний борг відповідача складав 15084,17грн. Фактично оплачено відповідачем 08.05.2017 - 15084,13грн., тобто на час подання позову борг становить 0,04 грн.

Наявність боргу в період з 15.01.2015 по 01.01.2017 була підставою для нарахування позивачем відповідачу пені за період з 15.02.2014 по 14.07.2015 в сумі 4287,46грн, 3% річних за період з 15.02.2014 по 07.05.2018 - 3743,87грн, інфляційних втрат за період з лютого 2015 року по квітень 2018 року - 44513,29грн.

25.10.2018 позивачем подано розрахунок, згідно якого сума основного боргу - 0,04грн, пеня за період з 15.02.2014 по 14.07.2015 - 4287,46грн, 3% річних за період з 15.02.2014 по 07.05.2018 - 1557,61грн, інфляційні втрати за період з травня 2014 року по квітень 2018 року – 12 942,87грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням від 31.03.2015 № 35 КП “Комунальник плюс” перераховано “НАК “Нафтогаз України” 28048,99грн з призначенням платежу “перераховано за газ за лютий місяць 2015 року згідно договору № 1023/15-БО-5 від 25.12.2014 та погашення остаточного боргу згідно договору від 28.01.2014 року № 2473/14-БО-5”.

В подальшому, листом від 26.04.2018 № 07/04-18 КП “Комунальник плюс” зверталось до ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” з проханням переплату по договору № 1023/15-БО-5 від 25.12.2014 у сумі 15184,17грн зарахувати як оплату по договору від 28.01.2014 № 2473/14-БО-5.

Позивачем не наведені підстави для неврахування зазначеного платежу відповідача та не спростовано належними доказами повного разрахунку відповідача за договором № 2473/14-БО-5 купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014р.

Таким чином, як вірно вказано судом першої інстанції, позивачем не доведена наявність основного боргу відповідача за отриманий природний газ, на яку ним у зазначений вище період нараховувалися пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що КП “Комунальник плюс” є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством. Ліцензією серії АЕ № 198403 підприємству надано право на виробництво теплової енергії, ліцензією серії АЕ №198405 - право на постачання теплової енергії, а ліцензією № 198404 - право на транспортування теплової енергії.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з статтєю 1 цього Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У даній справі предметом спору є стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий в період з січня по грудень 2014 року природний газ, а вказана заборгованість була у повному обсязі погашена відповідачем 31.03.2015, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16.

Отже, на момент звернення до суду з даним позовом у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, а місцевий господарський суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 22.11.2018р. відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті скаржником судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2643,00грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018р. у справі № 904/2953/18 – залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018р. у справі № 904/2953/18 – залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 2643,00грн. покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко