ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 923/1151/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:

скаржника - Киричук Р.П.

відповідача 3 - адвокат Костянецький М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду

від 26.09.2018

у складі колегії суддів: Поліщук Л.В. (головуючого), Принцевської Н.М., Таран С.В.

та на ухвалу Господарського суду Херсонської області

від 17.11.2017

у складі судді: Сулімовської М.Б.

за заявою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод"; 2. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції"; 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант"

про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011

в межах справи № 923/1151/15

за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.07.2015 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод".

2. Постановою від 09.03.2017 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

3. 31.05.2017 до Господарського суду Херсонської області звернувся кредитор - ПАТ "Сбербанк" із заявою про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у задоволенні заяви ПАТ "Сбербанк" відмовлено.

5. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ПАТ "Сбербанк" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

6. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 - без змін.

7. Постановою Верховного Суду від 19.07.2018 касаційну скаргу ПАТ "Сбербанк" задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у справі №923/1151/15 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

8. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 - без змін.

9. Судами попередніх інстанцій при розгляді справи встановлено наступне.

9.1 У попередньому засіданні місцевого господарського суду заяву ПАТ "Банк "Національні інвестиції" про визнання грошових вимог до боржника, крім іншого, було обґрунтовано наявністю заборгованості за договором від 11.03.2014, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (кредитор) та ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" (співпозичальник) про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, укладеним між ТОВ "Контакт-Центр Україна" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції".

9.2 За умовами зазначеного договору боржник прийняв на себе солідарний обов'язок за всіма зобов'язаннями ТОВ "Контакт-Центр Україна" за вказаним кредитним договором з урахуванням додаткових угод до нього, за яким ТОВ "Контакт-Центр Україна" зобов'язалося повернути банку кредит, наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 5 000 000,00 доларів США з процентною ставкою 12,1 % річних та зі строком повернення кредиту до 22.12.2014 включно.

9.3 Заборгованість ТОВ "Контакт-Центр Україна" за кредитним договором, яку ПАТ "Банк "Національні інвестиції" заявив до ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на підставі договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, становила 150 555 497,27 грн.

9.4 Як зазначено Господарським судом Херсонської області в ухвалі від 10.03.2016, за умовами пункту 1.3 оспорюваного договору про встановлення солідарного обов'язку, з моменту його укладання ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" та позичальник за кредитним договором стають солідарними боржниками та несуть солідарний обов'язок перед ПАТ "Банк "Національні інвестиції" за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, передбачених кредитним договором.

9.5 У розділі 2 договору про встановлення солідарного обов'язку сторони визначили, що ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод", як співпозичальник, зобов'язується виконувати всі зобов'язання позичальника за кредитним договором, у передбачені кредитним договором строки та порядку. При цьому, ПАТ "Банк "Національні інвестиції" надано право пред'явити вимогу про виконання будь-якого зобов'язання, передбаченого кредитним договором, як повністю так і частково, як до позичальника, так і до співпозичальника, а останній зобов'язаний виконати таку вимогу у визначений кредитним договором строк, незалежно від заперечень позичальника.

9.6 Кредитор зобов'язаний приймати виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором як повністю, так і частково, як від позичальника, так і від співпозичальника. У випадку прострочення повернення кредиту, сплати процентів та/або порушення будь-яких інших обов'язків за кредитним договором кредитор має право пред'явити позов про стягнення заборгованості в повному обсязі або частково (за власним вибором), як солідарно до позичальника або співпозичальника, так і до будь-кого з них окремо.

9.7 Як встановлено Господарським судом Херсонської області при розгляді у попередньому засіданні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" про заміну кредитора ПАТ "Банк "Національні інвестиції" його процесуальним правонаступником, 17.09.2015 між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт" було укладено ряд договорів про відступлення права вимоги, у тому числі № 431-11, згідно з яким ТОВ "Фактор-Комфорт" набуло право вимоги до ТОВ "Контакт-Центр Україна" за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011.

9.8 У подальшому, 25.12.2015 ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ "Фінансгарант" у повному обсязі. Відповідно до актів приймання-передачі документації від 25.12.2015 ТОВ "Фактор-Комфорт" передало, а ТОВ "Фінансгарант" прийняло оригінали кредитних договорів з додатковими угодами, договорів про відступлення права вимоги, укладених між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт", та інші документи кредитних справ, у тому числі, що стосується спірного Договору про встановлення солідарного обов'язку.

9.9 Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016, крім іншого, було відхилено грошові вимоги ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до боржника, що ґрунтуються на договорі про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011. Відхиляючи грошові вимоги банку в цій частині, Господарський суд Херсонської області виходив з того, що фактично між сторонами було укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поруки, а тому у зв'язку із настанням кінцевого строку повернення кредиту та пред'явленням вимоги до поручителя лише 21.08.2015 (дата звернення кредитора до суду із заявою про визнання грошових вимог у справі про банкрутство), порука в частині стягнення суми кредиту припинилась у зв'язку із закінченням шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

9.10 Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 (з урахуванням ухвали від 24.10.2016 про виправлення описки), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2017, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 в частині результатів розгляду кредиторських вимог ПАТ "Банк "Національні інвестиції", а також в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ "Фінансгарант" про заміну ПАТ "Банк "Національні інвестиції" на його правонаступника в особі ТОВ "Фінансгарант" - скасовано; задоволено заяву ТОВ "Фінансгарант" про заміну сторони її правонаступником; замінено ПАТ "Банк "Національні інвестиції" як кредитора у даній справі на правонаступника - ТОВ "Фінансгарант"; визнано та включено до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ "Фінансгарант", у тому числі вимоги, що ґрунтуються на оспорюваному договорі.

9.11 У вказаній вище постанові від 24.10.2016 суд апеляційної інстанції зазначив, що укладені ПАТ "Банк "Національні інвестиції" із боржником договори про покладення солідарного обов'язку дійсно мають елементи договору поруки. Натомість, певні умови сторони узгодили іншим чином, а відтак, поширення норм, що безпосередньо регламентують правовідносини поруки у даному випадку має обмежене застосування. Зокрема, зазначеними договорами передбачено, що з моменту укладання договорів ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод", який виступає саме як співпозичальник, та безпосередньо конкретний позичальник, визначений умовами кредитних договорів, стають солідарними боржниками за кредитними договорами та несуть солідарний обов'язок перед ПАТ "Банк "Національні інвестиції" за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, які передбачені кредитним договором (пункти 1.3 договорів про встановлення солідарного обов'язку).

9.12 Пунктами 2.5 договорів про встановлення солідарного обов'язку передбачено що у випадку прострочення повернення кредиту, сплати відсотків за кредитом та/або порушення будь-яких інших обов'язків за кредитним договором, ПАТ "Банк "Національні інвестиції" має право пред'явити позов про стягнення заборгованості в повному обсязі або частково (на власний розсуд) як солідарно до позичальника і співпозичальника, так і до будь-кого з них окремо.

9.13 Відповідно до п. 3.1 договорів про встановлення солідарного обов'язку вони вступають в силу з моменту їх підписання сторонами та діють до повного погашення заборгованості за кредитними договорами.

9.14 Згідно із п. 3.2 згаданих договорів їх дія не припиняється в разі припинення зобов'язань позичальника за кредитним договором в зв'язку зі смертю позичальника, визнання позичальника померлим та з інших підстав, передбачених законодавством, крім виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

9.15 Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором жодним чином не можуть впливати на виконання співпозичальником зобов'язань за договором забезпечення (пункти 4.2 договорів про встановлення солідарного обов'язку).

9.16 Пунктами 4.3 та 4.4 наведених договорів встановлено, що ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" залишається зобов'язаним перед ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до того моменту, поки всі зобов'язання за кредитними договорами не будуть виконані; за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань до співпозичальника застосовуються штрафні санкції, які відповідно до умов кредитних договорів застосовуються до позичальника.

9.17 Відтак, сторонами договорів про встановлення солідарного обов'язку обумовлено припинення кредитних зобов'язань лише фактом їх повного виконання належним чином, що цілком узгоджується із приписами статті 599 Цивільного кодексу України.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

10. 29.10.2018 Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось через Південно-західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду із касаційною скаргою від 29.10.2018 № б/н на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 та на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15.

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 923/1151/15 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 20.11.2018.

12. Ухвалою Верховного Суду від 21.11.2018 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" від 29.10.2018 № б/н на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 та на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги до 07.12.2018 шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 6 400,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 та на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15.

13. 30.11.2018 Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" направило до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяву від 30.11.2018 про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучило оригінал документу (платіжного доручення № 62958608 від 29.11.2018), що підтверджує сплату судового збору в розмірі 6 400,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 та на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15.

14. Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 923/1151/15 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" від 29.10.2018 № б/н на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 та на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017; призначено розгляд касаційної скарги на 23.01.2019 об 11 год. 00 хв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

15. Не погодившись з вказаними рішеннями ПАТ "Сбербанк" подано касаційну скаргу в якій останній просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд.

16. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

16.1 Боржник починаючи з 2010 постійно мав багатомільйонні кредитні зобов'язання перед банками.

16.2 Боржник мав значні невиконані грошові зобов'язання перед іншими кредиторами, строк виконання яких настав ще 2012, 2013, 2014.

16.3 Згідно оспорюваного договору створено штучну кредиторську заборгованість у обсязі, достатньому для отримання контролю за процедурою банкрутства.

16.4 Боржник не провів жодного виконання за оспорюваним правочином, а кредитор не проводив стягнення з позичальника, а одразу заявив кредиторські вимоги у справі про банкрутство солідарного боржника.

17. Представник скаржника в судовому засіданні 23.01.2019 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених в ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

18. Боржником та ТОВ "Фінансгарант" подано відзиви на касаційну скаргу, в якому останні просять касаційну скаргу залишити без задоволення а оскаржувані судові рішення без змін.

19. Представник ТОВ "Фінансгарант" в судовому засіданні 23.01.2019 заперечив проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

20. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

21. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

22. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

23. В силу частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

24. Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

25. Відповідно до частини 2 статті 67 Господарського кодексу України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

26. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

27. За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

28. Відповідно до частини 1 статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

29. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

30. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Водночас фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

31. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним; позивач має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створення юридичних наслідків. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину.

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріали справи не містять доказів відсутності у учасників оспорюваного правочину наміру створення юридичних наслідків, обумовлених ним. Так, вказаним договором про встановлення солідарного обов'язку фактично було забезпечено виконання ТОВ "Контакт-Центр Україна" перед ПАТ "Банк "Національні інвестиції" зобов'язань за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011.

33. Загальні положення про поруку, правовідносини щодо якої регулюються параграфом 3 глави 49 Цивільного кодексу України та іншими нормами чинного законодавства України, не передбачають особливих вимог щодо укладання договорів поруки, чи заборон до вибору особи поручителя, його пов'язаності з боржником чи кредитором, а містять вимоги тільки до прав та обов'язків поручителя, які наявні в оспорюваному договорі та узгоджені його сторонами.

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що щодо зобов'язань ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" перед іншими кредиторами на дату укладання оспорюваного правочину, то відповідно до фінансової звітності ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" за 2013 рік (за період, що передував укладанню оспорюваного Договору), загальна вартість активів підприємства складала 279 млн. гривень, власний капітал - 41 млн. грн., чистий дохід підприємства від реалізації продукції становив 68 млн. грн., валовий прибуток - 6,343 млн. грн.

35. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що як зазначає, боржник, короткострокові кредити банків складали станом на 31.12.2013 - 11.145 млн. грн., а саме кредити перед ПАТ "Банк "Національні інвестиції" за кредитними договорами № 335-10 від 27.07.2010 та № 222-12 від 06.07.2012, з яким ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" і уклало оспорюваний договір, оскільки було заінтересоване у налагодженні подальших взаємовигідних господарських відносин з цим банком з метою подальшого кредитування в ньому. Кредитних зобов'язань перед іншими банками ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" не мало.

36. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що за договором від 11.03.2014 ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" взяло на себе солідарне зобов'язання (разом з іншими співпозичальниками) за кредитним договором на суму 5 000 000,00 доларів США, що на момент укладання договору складало 46 179 500,00 гривень за курсом НБУ (100 доларів США = 923.5900 грн. станом на 11.04.2014), а не 150 797 443,74 грн., як зазначено ПАТ "Сбербанк".

37. З огляду на імперативні приписи статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

38. При цьому, доводи, викладені у касаційній скарзі (пункти 16.1 - 16.2), зводяться до незгоди із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та наданою оцінкою доказів, наявних у матеріалах справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

39. Доводи скаржника (пункт 16.4 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що невиконання боржником у подальшому зобов'язань за цим договором не є підставою для визнання його недійсним і не свідчить про те, що сторони при його укладенні не мали наміру створити правові наслідки.

40. Доводи скаржника (пункт 16.3 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що ПАТ "Сбербанк" всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду відповідної заяви в суді першої інстанції) не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яким чином кредитор, вимоги якого ґрунтуються на оспорюваному правочині, має можливість контролювати процедуру банкрутства та сприяти боржнику в ухиленні від задоволення вимог інших кредиторів.

41. Крім того, провадження у справі про банкрутство ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" було порушено 24.07.2015, тобто більше ніж через рік після укладення зазначеного договору від 11.03.2014, і на момент його укладення у сторін не було не було підстав припускати, що в майбутньому буде порушена дана справа, тому вказані посилання скаржника є необґрунтованими.

42. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що при укладенні вказаного договору про встановлення солідарного обов'язку сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний уповноваженими представниками обох сторін, що підтверджує відповідність договору внутрішній волі сторін, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

43. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

44. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

45. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

46. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

47. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

48. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

49. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону відповідають.

50. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

51. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних постанови та ухвали були дотримані.

52. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" від 29.10.2018 № б/н на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 та на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді С. В. Жуков

Н. Г. Ткаченко