ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа№ 910/8482/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Доманської М.Л.

Секретар судового засідання Камінська Т.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 05.02.2019.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

на постанову Господарського суду міста Києва від 25.10.2018

у справі № 910/8482/18 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Приватного акціонерного Товариства "Сіріус-Буд"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду першої інстанції з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство приватного акціонерного товариства "Сіріус-Буд" в порядку, передбаченому статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Постановою Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 визнано Приватне акціонерне товариство "Сіріус-Буд" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Реверука Петра Костянтиновича, заяву арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. - залишено без задоволення, та вирішено інші процесуальні питання

Не погодившись з прийнятою постановою, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 та припинити провадження у справі № 910/8482/18.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 справу № 910/8482/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Господарського суду міста Києва від 25.10.2018.

24.01.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від арбітражного керуючого Реверука П.К. надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому арбітражний керуючий заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 залишити без змін.

05.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від арбітражного керуючого Реверука П.К. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши подане клопотання, колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, щодо відмови в задоволенні клопотання про відкладення, зважаючи на те, що неявка арбітражного керуючого не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

05.02.2019 в судовому засіданні представник Головного управління ДФС у місті Києві надала пояснення по справі, підтримала доводи апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, просила скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі №910/8482/18 та припинити провадження у справі №910/8482/18.

У судовому засіданні 05.02.2019 представник Приватного акціонерного товариства "Сіріс-Буд" надав пояснення по справі, заперечував проти доводів апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Інші представники учасників провадження у справі не з'явилися у судове засідання 05.02.2019. Про день і час розгляду справи всі учасники провадження у справі повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України).

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження у справі, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги про закриття провадження у справі орган ДФС послався на недотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до статей 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, а саме відсутність доказів подання контролюючим державним органам документів для проведення відповідних перевірок; ліквідатор також не подавав контролюючим органам звітності за останній звітний період, не вжив заходів із встановлення майнових активів боржника, які обліковуються як об'єкти оподаткування, відсутність майнових активів виключає покриття судових витрат, а відтак і можливість відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 95 Закону про банкрутство, якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Обов'язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Так, статтею 105 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом (частина 3 статті 110 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 111 ЦК України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

Під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи (ч. 3 ст. 111 ЦК України).

Частиною 7 статті 111 ЦК України передбачено, що для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Згідно ч. 8 ст. 111 ЦК України, ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Частиною 9 статті 111 ЦК України встановлено, що виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Отже, враховуючи вищезазначені вимоги закону, необхідними передумовами для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника у порядку статті 95 Закону про банкрутство є: прийняття рішення учасниками юридичної особи рішення про початок ліквідації та встановлення строку для заявлення кредиторами вимог, повідомлення державного реєстратора про прийняте рішення щодо ліквідації з метою виявлення кредиторів та встановлення повного обсягу кредиторської заборгованості, розгляд заявлених вимог кредиторів із повідомленням про результати такого розгляду, повідомлення органу Державної фіскальної служби про ліквідацію підприємства та складання проміжного ліквідаційного балансу, реалізація майна юридичної особи з метою розрахунків з кредиторами, закриття рахунків, відкриті у фінансових установах Крім того, звернення до суду з такою заявою можливо лише після закінчення двомісячного строку, передбаченого статтею 105 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, 04.07.18 рішенням одноособового акціонера прийнято рішення про припинення діяльності підприємства шляхом ліквідації та створено ліквідаційну комісію у складі голови ліквідаційної комісії Щербини І.М.

На підтвердження вказаних обставин суду було подано рішення власника про ліквідацію підприємства, докази звернення до державного реєстратора, податкового органу та фондів загальнообов'язкового соціального страхування з відповідним повідомленням та для з'ясування питання про наявність заборгованості перед бюджетом та позабюджетними державними цільовими фондами, довідки державних реєстраційних органів, що здійснюють реєстрацію майнових активів (різного роду рухомого та нерухомого майна), матеріали інвентаризації, довідки з банківських установ тощо.

Після прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності ліквідаційною комісією було проведено інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, документів, розрахунків та інших статей балансу боржника та встановлено, що коштів та майнових активів недостатньо для погашення кредиторської заборгованості.

Крім того ліквідаційною комісією встановлено, що загальна сума кредиторської заборгованості складає 399.337.000,00 грн., тоді як активи боржника становлять 375.700,00 грн., а дебіторська заборгованість становить 12.222,34 грн.

Будь-які первинні документи, які б підтверджували визнану боржником заборгованість господарському суду першої інстанції не надано, який в порушення ст. не дослідив обставини існування заборгованості у боржника, а відповідно і наявність підстав для звернення ліквідатора юридичної особи, щодо якої прийнято рішення про ліквідацію, до суду із заявою про порушення справи про банкрутство, як то передбачено частиною 3 статті 110 ЦК України

Отже, відсутність первинних документів на підтвердження виникнення боргових зобов'язань перед третіми особами свідчить про визнання боржником фіктивної кредиторської заборгованості, безпідставного формування проміжного ліквідаційного балансу у ліквідаційній процедурі, та як результат незаконного звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство на підставі ст. 95 Закону про банкрутство.

Відсутність вказаних вище доказів, на підтвердження обставин, що стали підставою для звернення до суду призвело до порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме неправильно застосовано статтю 95 Закону про банкрутство, яка встановлює особливості провадження у справі про банкрутство щодо підстав для порушення справи та введення ліквідаційної процедури.

Також, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції не досліджував питання та відповідно і доказів закриття розрахункових рахунків боржника в банківських установах в порушення ч. 3 ст. 111 ЦК України, оскільки відповідно до інформації ІС "Податковий блок" Приватного акціонерного товариства "Сіріус - Буд" залишаються відкритими 5 рахунків в установах банків.

Таким чином, ліквідатором не було дотримано вимог частини 3 статті 111 ЦК України, щодо залишення відкритим одного поточного рахунку ПрАТ "Сіріус-Буд" який мав би використовуватися для проведення ліквідаційної процедури.

Частиною 7 статті 111 ЦК України визначено, що для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості зі сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно ч. 2 ст. 95 Закону про банкрутство, за результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом для призначення розпорядника майна. Обов'язки ліквідатора можуть бути покладені на голову ліквідаційної комісії (ліквідатора) незалежно від наявності у нього статусу арбітражного керуючого. Вирішення питання щодо визнання боржника банкрутом здійснюється в судовому засіданні, що проводиться не пізніше чотирнадцяти днів після порушення провадження у справі в загальному порядку, визначеному цим Законом.

Вищевикладене свідчить про недотримання ліквідаційною комісією частини 7 статті 111 ЦК України щодо добровільної ліквідації боржника, що позбавило органи державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування можливості проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості зі сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та права заявити свої претензії боржнику (за їх наявності) в досудовій процедурі ліквідації боржника.

Апеляційний господарський суд дійшов висновків про недотримання ліквідаційною комісією Приватного акціонерного товариства "Сіріус-Буд" вимог цивільного законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи, а також неподання ліквідаційною комісією, на момент порушення провадження у цій справі, документів у підтвердження здійснення повної досудової процедури ліквідації товариства, що є порушенням вимог статті 95 Закону про банкрутство, а відтак судом першої інстанції без достатніх правових підстав порушено справу про банкрутство боржника за процедурою, передбаченою вказаною нормою Закону про банкрутство.

Обставини порушення провадження у даній справі без попереднього дотримання ліквідатором норм ст.ст. 105, 111 Цивільного кодексу України та ст. 95 Закону про банкрутство виключають її провадження в судовому порядку шляхом введення ліквідаційної процедури та мають наслідком закриття провадження у справі № 910/8482/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Сіріус-Буд" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів відзначає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді даної справи, разом з тим судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм статті 95 Закону про банкрутство, у зв'язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про скасування постанови місцевого господарського суду про визнання боржника банкрутом із закриттям провадження у даній справі з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати державного реєстратора за адресою місцезнаходження боржника внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про скасування постанови Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 та закриття провадження у справі № 910/8482/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Сіріус-Буд", у зв'язку з прийняттям даної постанови Північним апеляційним господарським судом.

У зв'язку з тим, що заявник апеляційної скарги не поніс судових витрат при зверненні до апеляційного господарського суду, розподіл таких витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 231, 269, п. 4 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 278, 282 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити.

2. Постанову Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі № 910/8482/18 скасувати.

3. Провадження у справі № 910/8482/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Сіріус-Буд" (02222, м. Київ, вул. Драйзера буд. 21-А, ) закрити.

4. Копію постанови Північного апеляційного господарського суду надіслати учасникам провадження у справі та державному реєстратору за місцем знаходження боржника.

5. Матеріали справи №910/8482/18 направити до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.02.2019.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

М.Л. Доманська