ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5738/18
за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів у розмірі 51 245, 77 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Секретар судового засідання Кокшарова Т.Г.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 81/154327 від 28.12.2018;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку порожніх власних вагонів у розмірі 51 245, 77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями позивача на порушення відповідачем передбачених Статутом залізниць строків доставки порожніх вагонів, у зв'язку з чим позивачем розраховано суму штрафу, яка має бути сплачена відповідачем.

Ухвалою суду від 26.12.2018 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №904/5738/18, розгляд якої відбуватиметься в порядку спрощеного позовного провадження.

22.01.2019 відповідача подав клопотання про зменшення штрафу на 30%.

31.01.2019 позивач надав відповідь на відзив, у якій заперечує проти зменшення штрафу з огляду на відсутність обставин, за наявності яких розмір штрафу підлягає зменшенню за рішенням суду.

Ухвалою суду від 22.01.2019 відкладено судове засідання на 12.02.2019.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року відповідачем до станції призначення Інгулець Придніпровської залізниці здійснено перевезення вагонів залізничних, що перевозяться на своїх вісях, не поіменованих в алфавіті (порожні власні полувагони під навантаження), одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

Вказані перевезення оформлені наступними залізничними накладними: №№ 51748606, 47078449, 47078472, 47078530, 47112446, 47112974, 42482539, 42469379, 42469387, 42469395, 42469403, 47137179, 47137203, 33547191, 47211982, 47227483, 47227509, 47232236, 47235296, 47235304, 47235312, 47242649, 47243969, 47244058, 47244082, 47244116, 47245840, 47246004, 42570671, 42570713, 42570721, 42570739, 42570747, 42572412, 42572420, 42572453, 33542598, 33542614, 33542622, 33542630, 33544180, 33544198, 33547720, 33561069, 33561358, 33561424, 33561572, 47286844, 47286927, 33374453, 42508903, 42508929, 42508937, 42508945, 44262384, 44262434, 44285682, 44285724, 44288371, 44296929, 47238852, 44296846, 47308861, 47319033, 47319058, 47319074, 47319140, 47319173, 47319199, 47334602, 47334610, 47334628, 47334636, 47334644, 47340674, 47340682, 47340690, 47340708, 47340724, 47340732, 47340757, 47340831, 47374319, 47374327, 47374343, 47374426, 47011614, 35002245, 47159694, 47159769, 47159785, 47168919, 42576694, 44314326, 33611609, 33611617, 33611641, 33611658, 33611666, 42706135, 47392212, 42682625, 42682633, 42682641, 42682658, 42682666, 42682674, 42682682, 42682708, 42682716, 42682948, 42682955, 42682963, 42682971, 42682989, 42692657, 42692665, 42692699, 42692764, 42710152, 47350863, 47350939, 47350947, 47358338, 47386412, 47386636, 47386743, 47392055, 47392071, 47392097, 47392105, 47392121, 47392139, 47392147, 47392162, 47392170, 47392204,42720649, 42720656, 42720664, 42720672, 42720680, 42720698, 42720706.

З огляду на те, що при перевезенні відповідачем було допущено прострочення доставки порожніх вагонів, позивачем розраховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 51 245, 77 грн. Несплата відповідачем нарахованої суми штрафу стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 908 Цивільного кодексу України та статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами.

Згідно приписів частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8 статті 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між: відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 5 Статуту передбачено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує, Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи, які є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Так, пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, а також статтею 23 Статуту передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну). Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату (ст. 22 Статуту).

Згідно Роз'яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажів, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно приписів пункту 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Терміни, в які залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотоннажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км. відповідно (п.1.1 Правил).

Пунктом 2.1 Правил визначено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Разом з тим, згідно з пунктом 2.4 Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Застережень щодо застосування у розрахунку неповної доби дана норма не містить. Дана позиція підтверджується, зокрема, постановою Вищого господарського суду від 20.03.2012 року по справі №6/5005/13868/2011.

Аналогічна правова позиція викладена і у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 04.04.2012 року №01-06/420/2012.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).

Відповідно до приписів пункту 2.10 Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Положеннями статті 116 Статуту передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

- 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

- 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

- 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Приписами Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012 "Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів" визначено, що встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Як вбачається із копій залізничних накладних наданих до позовної заяви, порожні власні вагони та вантаж були доставлені на адресу позивача із простроченням.

Згідно доданого позивачем розрахунку штраф за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів у період з 25.09.2018 по 30.09.2018 складає 51 245, 77 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, а отже заявлені позивачем вимоги про стягнення штрафу за період з 25.09.2018 по 30.09.2018 складає 51 245, 77 грн. є правомірними.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, в силу статті 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За вимогами п.8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст.41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

З приводу клопотання відповідача про зменшення розміру належної до стягнення суми штрафних санкцій суд зазначає наступне.

За змістом норм, наведених у частині першій статті 233 Господарського кодексу України та у частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин, та враховуючи те, що в обґрунтування вимог щодо зменшення штрафу відповідачем не надано суду належних доказів щодо свого майнового стану, поважності причин неналежного виконання зобов'язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання відповідача.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50102, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, код 00190905) до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49600, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код 40081237) про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів у розмірі 51 245, 77 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 762, 00 грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49600, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код 40081237) на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50102, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, код 00190905) штраф за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів у розмірі 51 245, 77 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 15.02.2019

Суддя А.В. Суховаров