ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2019

Справа № 910/15771/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Ременергокомплект" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 70 041,95 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача 63 030,66 грн. основного боргу, 487,00 грн. 3% річних, 747,98 грн. інфляційних втрат та 5 776,31 грн. пені за договором про надання послуг №62/ТЕЦ5-27-18 від 07.05.2018 року на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 626, 629, 901, 903 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2018 року справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

20.12.2018 відповідачем через канцелярію суду надано відзив, в якому відповідач зазначив, що позивачем не надано всіх доказів, які б підтвердили заборгованість за договором №62/ТЕЦ5-27-18 від 07.05.2018 року та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

28.01.2019 року позивачем через канцелярію суду надано додаткові пояснення у справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Ременергокомплект" (надалі – виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (надалі – замовник) був укладений договір про надання послуг №62/ТЕЦ5-27-18 (надалі – договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується за завданням замовника надати на свій ризик та своїми силами послуги, зазначені в п.1.2. договору, а замовник - прийняти і оплатити за надані послуги.

Згідно п. 1.2 договору найменування послуг: 45259 (ремонт і технічне обслуговування теплових станцій (ремонт насосів та електродвигунів тепломереж ТЕЦ-5). Згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016-2010) - Код: 33.12.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору становить 1 860 715, 76 грн., крім того ПДВ 20% - 372 143,15 грн., що разом складає суму договору 2 232 858,91 грн.

За умовами п. 4.1. договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником за фактично надані послуги на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг з відтермінуванням платежу 30 календарних днів з моменту – підписання сторонами відповідних актів.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що виконавець щомісяця до 20 числа звітного місяця передає замовнику акти наданих послуг (з печатками, погоджені цехом, з актами списання матеріалів замовника, актами дефектування, уточненими кошторисами після актів дефектування, видатковими та товаротранспортними накладними на матеріали і т.ін.).

Як вбачається з актів №1, №2, №3 приймання - наданих послуг за червень 2018 року, позивачем на виконання умов договору №62/ТЕЦ5-27-18 від 07 травня 2018 року надано відповідачеві послуги на загальну суму 63 030,66 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов’язання з надання послуг відповідно до умов договору 62/ТЕЦ5-27-18 від 07 травня 2018 року на загальну суму 63 030,66 грн., а відповідач не оплатив вартість вказаних послуг.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом дана належна оцінка відзиву відповідача, водночас, доводи відповідача щодо того, що позивач не надав всіх доказів, які б підтвердили заборгованість за договором №62/ТЕЦ5-27-18 від 07.05.2018 року, а саме актів списання матеріалів, актів дефектування, видаткових та товаротранспортних накладних на матеріали, не приймаються судом до уваги, оскільки факт надання позивачем відповідачу послуг за договором №62/ТЕЦ5-27-18 від 07.05.2018 року на загальну суму 63 030,66 грн. повністю підтверджується підписаними уповноваженими представниками обох сторін актами №1, №2, №3 приймання - наданих послуг за червень 2018 року, які містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення 63 030,66 грн. основного боргу обґрунтовані та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищезазначеного, позивачем у зв'язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати вартості послуг нараховано 487,00 грн. 3 % річних та 747,98 грн. інфляційного збільшення суми боргу.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 487,00 грн. 3 % річних та 747,98 грн. інфляційного збільшення суми боргу обґрунтовані та позов у цій частині вимог також підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочення платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.1. роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/293 від 29.04.1994 р., якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, пеня стягненню не підлягає, за винятком випадків, коли розмір пені встановлений чинними актами законодавства.

Таким чином, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Враховуючи, що сторони у договорі 62/ТЕЦ5-27-18 від 07 травня 2018 року не передбачили відповідальності у вигляді пені у разі прострочення виконання зобов'язання з оплати послуг, в позові в частині стягнення пені у розмірі 5 776,31 грн. слід відмовити.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова 31, буд.5; код 00131305) на користь "Науково-виробниче підприємство "Ременергокомплект" (61128, м. Харків, проспект Льва Ландау,151; код 24479421) 63 030 (шістдесят три тисячі тридцять) грн. 00 коп. основного боргу, 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 00 коп. 3 % річних, 747 (сімсот сорок сім) грн. 98 коп. інфляційних втрат та 1 616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) грн. 69 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 04.02.2019р.

Суддя С.О. Чебикіна