ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа №907/955/16

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 (суддя Васьковський О.В., повний текст складено 23.08.2018)

у справі № 907/955/16

за позовом Публічного акціонерного товариства „Банк "Фінанси та Кредит", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства „Мукачівський завод "Точприлад", м.Мукачево

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 України, м.Київ

про стягнення 28084727,25 грн.,

представники:

- від позивача ОСОБА_4 (адвокат),

- від відповідача ОСОБА_5 (адвокат),

- від третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не зявився,

- від третьої особи-2 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не зявився.

21.12.2016 Публічне акціонерне товариство „Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „Мукачівський завод "Точприлад" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_3 України про стягнення 18 503 352,58 грн., у т.ч. 16 281 566,21 грн. - заборгованість по кредиту, 345 198,37 грн. заборгованості по відсотках, 1 876 588,00 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012 (із урахуванням заяв про зменшення позовних вимог від 11.06.2018, від 14.08.2018, у звязку із частковим погашенням суми боргу за час розгляду справи, а.с.8-134, том 1; 7-15, 200-206, том 7).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 у справі №907/955/16 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7456890,16 грн., в т.ч. суму 5580302,16 грн. основної заборгованості за кредитом та 1876588,00 грн. пені; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; заяву відповідача про розстрочення рішення суду задоволено частково; розстрочено виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 року щодо стягнення 7456890,16 грн. на 3 місяці рівними частинами по 2485630,05 грн. щомісяця; у решті заяви відповідача про розстрочення рішення суду - відмовлено. Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд:

1) дійшов висновку, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після 26.12.2016 є безпідставним, оскільки, позивач, поставивши 26.12.2016 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання;

2) взяв до уваги суму платежів, перерахованих відповідачем в погашення боргу станом на 13.08.2018, яка становить 44 600 000 грн., а також перераховану суму 5 713 961,84 грн., яку позивачем зараховано у погашення відсотків, нарахування яких було проведено безпідставно, та вказав, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012 становить 5 580 302,16 грн.;

3) встановив у діях відповідача порушення умов договору та визнав нараховану пеню за період з 12.06.2016 до 12.12.2016 в розмірі 1 876 588 грн. такою, яка правильно нарахована, заявлена в межах строку позовної давності та підлягає до задоволення, а в іншій частині в стягненні пені, нарахованої за період з 11.11.2017 по 11.05.2018, поза межами дії договору - відмовив;

4) врахувавши регулярність погашення відповідачем заборгованості перед позивачем, фінансовий стан, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, беручи до уваги інтереси обох сторін, частково задовольнив клопотання відповідача та розстрочив виконання рішення суду в справі на три місяці рівними частинами по 2485630,05 грн. щомісяця.

Публічне акціонерне товариство „Банк "Фінанси та Кредит" оскаржило рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 у справі № 907/955/16 в апеляційному порядку, просить таке скасувати в частині відмови у задоволенні стягнення 10 701264,05 грн. заборгованості по кредиту, 345 198,37 грн. простроченої заборгованості по відсотках та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; скасувати рішення в частині розстрочення виконання рішення суду; залишити заяву ПАТ „Мукачівський завод "Точприлад" про розстрочення виконання рішення суду без задоволення; стягнути з відповідача на користь апелянта сплачений судовий збір. Вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для справи та невірно застосував норми матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування рішення позивач вважає наступне:

1) судом не враховано умови кредитного договору та норми ст. 536, 1048, 1050,1052, 1054 ЦК України, якими встановлено обовязок відповідача сплачувати на користь позивача проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного виконання заборгованості за кредитом, а не до строку (терміну) виконання зобовязання щодо повернення кредитних коштів;

2) вважає необгрунтованим розстрочення виконання рішення з огляду на перебування банку у стадії ліквідації, оскільки, таке розстрочення унеможливить вчасне погашення заборгованості клієнтам та кредиторам банку.

ПАТ „Мукачівський завод "Точприлад" не погодився із вимогами та доводами апеляційної скарги, на спростування яких у відзиві зазначив наступне:

1) позивач, направивши позовну заяву 21.12.2016 до суду про дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання; цим позивач змінив строк виконання зобовязання за договором з 10.03.2017 на грудень 2016 року та втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором; такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду;

2) необхідність розстрочення виконання рішення обґрунтовується можливістю повернути кредитну заборгованість позивачу, виконати зовнішньо-економічні контракти укладені з іноземними партнерами та зберегти чисельність працівників підприємства; зокрема, пояснює, що метою відповідача було отримання кредитних коштів на придбання цінних паперів (акцій) підприємств для розвитку бізнесу та отримання прибутку для погашення кредиту, однак, істотна зміна обставин позбавила відповідача можливості вчасно виконати свої зобовязання; зокрема, кредитні кошти в сумі 124 000 000 грн. були використанні на придбання цінних паперів ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод», активи якого перебувають на тимчасово окупованій території, що позбавило відповідача можливості оцінити, продати куплені акції і за рахунок виручених коштів повернути заборгованість позивачу; крім того, відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на такі юридичні особи на час проведення антитерористичних операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2012 року Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Публічним акціонерним товариством «Мукачівський завод «Точприлад» (позичальник) було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1435-12, відповідно до умов якого банк зобов'язався відкрити позичальнику кредитну лінію на загальну суму 200000000 грн. з кінцевим строком повернення кредитних коштів 10.03.2017 та оплатою за користування ними процентів відповідно до розділу 3 договору. Умови кредитного договору змінювалися шляхом підписання додаткових угод, які є невід'ємними частинами договору.

Надалі, договорами про внесення змін до договору №1435-12 сторони погодили, що надання кредитних коштів буде здійснюватися окремими частинами (траншами), при цьому, кредитний ліміт було зменшено до 92 617 495,49 грн. (зміни внесені договором від 29.09.2014); а згодом - до 56 894 264 грн (зміни внесені 05.10.2015).

На виконання договору та, у визначеному ним порядку, позивачем надавались відповідачу кошти, всього на суму 57 079 264 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (меморіальні ордери, виписки по рахунках). Однак, відповідач свої зобов'язання по поверненню коштів та сплаті відсотків за користування такими належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 12.12.2016 сума його боргу за основним зобов'язанням (тіло кредиту) склала 55 894 264 грн, сума строкової заборгованості по відсотках - 1 091 062,63 грн, сума простроченої заборгованості по відсотках - 10 866 305,73 грн.

Пунктом 3.1 договору, з подальшими змінами до нього (а.с. 77-82, т.1), сторони обумовили, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за процентними ставками: 9,75% відсотків річних по рахунку в національній валюті України за період з 11.09.2012 до строку повернення кредиту та 11,7% - по рахунку в іноземній валюті (євро) за період з 26.09.2013 до строку повернення кредиту. У разі порушення позичальником строків погашення кредиту, встановленого в п. 1.1.1 цього договору, за кредитом в національній валюті України - гривні позичальник сплачує 19.5% процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з визначеним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.4 договору (з врахуванням змін, внесених 10.07.2015), нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Сплата процентів за користування кредитом у національній валюті України - гривні здійснюється щоквартально. Позичальник сплачує проценти в строк з 01 до 10 числа першого місяця кожного кварталу (січень, квітень, липень, жовтень). У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами у національній валюті України - гривні з першого по останній календарний день попереднього кварталу.

Відповідно до п. 7.1 договору (в редакції від 26.09.2013) за прострочення повернення кредитних коштів та/або погашення процентів та/або комісійних витрат, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки ОСОБА_3 банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. п.2.1.6, 2.5,2.6., 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

У звязку із частковим погашенням суми боргу за час розгляду справи, Публічним акціонерним товариством „Банк "Фінанси та Кредит" суду подано заяву про зменшення позовних вимог від 11.06.2018 (а.с. 43-45, т. 7), згідно якої просить стягнути заборгованість у розмірі 28084727,25 грн., з якої: 23126634,36грн.- заборгованість по кредиту, 368991,79 грн. - прострочена заборгованості по відсотках, 4589101,10 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Станом на день прийняття оскаржуваного рішення позивачем підтримано вимоги про стягнення 18 503 352,58 грн., у т.ч. 16 281 566,21 грн. заборгованості по кредиту, 345 198,37 грн. заборгованості по відсотках, 1 876 588,00 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012, про що заявлено в судовому засіданні 13.08.2018 і викладено в заяві про зменшення позовних вимог від 08.08.2018 за № 3-24300/5874, яка надійшла до суду 14.08.2018 (а.с. 200-201, т.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України). Аналогічну норму містить стаття 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що укладений між сторонами у спорі договір про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012 відповідач виконував неналежним чином, порушуючи визначений порядок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Тому, 26.12.2016 позивач, скориставшись своїм правом вимоги дострокового повернення частини позики, звернувся з позовом до суду про дострокове погашення всієї заборгованості за договором, в т. ч. і нарахованих відсотків, на підставі п. 6.1 договору.

Відповідно до матеріалів справи, станом на день звернення з позовом до суду сума основного зобов'язання за вказаним кредитним договором складала 55 894 264 грн. та 1091062,63 грн. боргу по відсотках і 10866305,73 грн. простроченої заборгованості по відсотках. (а.с. 186, 225, т. 6).

Частиною 1 статті 1048 та частиною 1 статті 1054 ЦК України внормовано, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З наведеного випливає, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги не заявлялися.

За час розгляду спору в суді відповідачем перераховано позивачу на погашення своїх боргових зобов'язань грошові кошти на загальну суму 50 313 961,84 грн., яку позивачем зараховано наступним чином: 44 600 000 грн. - в погашення основного боргу, а 5 713 961,84 грн. - як сплату нарахованих за період з 01.01.2017 до 13.08.2018 процентів за користування кредитом (детальний розрахунок станом на 13.08.2018 (а.с. 43, 44, т. 7) та платіжні доручення на вказану суму долучені до матеріалів справи).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, поставивши 26.12.2016 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після 26.12.2016 року є безпідставним.

Отже, перераховані відповідачем кошти в сумі 5 713 961,84 грн, які в подальшому позивачем були зараховані в погашення відсотків, нарахованих після зміни строку виконання зобов'язань за кредитним договором, тобто після 26.12.2016, суд першої інстанції вірно зарахував до коштів, сплачених на погашення суми основного зобов'язання.

Така позиція суду першої інстанції узгоджується із висновком ОСОБА_6 Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Таким чином, беручи до уваги суму платежів, перерахованих відповідачем в погашення основного боргу, станом на 13.08.2018, яка становила 44 600 000 грн., а також 5713 961,84 грн, які позивачем зараховано на погашення процентів, нарахування яких було проведено безпідставно, сума сплаченого відповідачем основного боргу за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012 становить 50313961,84 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до положень статей 549, 550, 551 ЦК України пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.1 договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або погашення процентів та/або комісійних витрат, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки ОСОБА_3 банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня оплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. п.2.1.6, 2.5,2.6., 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що нарахована в межах строку позовної давності за період з 12.06.2016 до 12.12.2016 пеня в розмірі 1 876 588 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі, з огляду на порушення умов договору відповідачем. Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в частині стягнення пені, нарахованої поза межами дії договору за період з 11.11.2017 по 11.05.2018.

Відповідно, суд першої інстанції не мав законних підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування до вимоги про стягнення пені строку позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції вірними, а стягнення з відповідача на користь позивача 7456890,16 грн., в т.ч. 5580302,16 грн. основної заборгованості за кредитом та 1876588 грн. пені правомірним та таким, що обґрунтоване документально.

Що стосується договору №1406-12 (первинна назва № 327v-01-11) від 30.05.2011, то згідно заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 44,45 т. 7), за час розгляду даної справи станом на 11.05.2018 відповідачем погашена заборгованість у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення у справі зі сплатою заборгованості по 2500000 грн. щомісячно, таке обґрунтоване наступним:

Метою укладення договору про відновлювальну кредитну лінію було отримання коштів на придбання цінних паперів (акцій) підприємств з метою розвитку бізнесу та отримання відповідачем прибутку, який мав бути спрямований на погашення кредиту. Надалі, відповідач придбав акції АТ «Суднобудівний завод «Залив» та ПАТ «Стаханівський вагонобудівний завод». Однак, в силу загальновідомих подій, які відбулися в Україні в 2014 році і вважаються форс-мажорними, відповідач не отримав прибутку (дивідентів) від діяльності підприємств, акції яких він придбав, адже саме за рахунок цих коштів мав намір погашати проценти по кредиту, а у 2016 році продати акції задля погашення за виручені кошти основного зобов'язання за договором.

Оскільки, відповідно до ст. 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», проведення реєстраційних дій щодо зміни складу засновників (учасників) та керівника юридичної особи, місцезнаходженням якої є територія проведення антитерористичної операції, на період її проведення забороняється, у відповідача відсутня можливість розпорядитися акціями і погасити заборгованість за кредитом. Поряд з цим, відповідач на 100 % отримує дохід від експорту продукції, виготовленої на виконання ряду договорів. Згідно з поданим суду звітом про фінансові результати чистий прибуток товариства за 2017 рік склав 6605000грн. Відповідач наголошував на тому, що за час розгляду справи ним щомісячно погашався борг перед позивачем, що давало можливість відповідачу одночасно як зменшувати заборгованість за кредитом, так і продовжувати свою господарську діяльність по виконанню зовнішньоекономічних договорів на переробку давальницької сировини з іноземними партнерами. Це надало можливість також зберегти більше 1000 працівників та забезпечити вчасну виплату заробітної плати, а також сплату податків та зборів до бюджетів усіх рівнів. Звертає увагу суду, що майно ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» знаходиться в іпотеці АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в забезпечення виконання зобов'язань, згідно іпотечного договору №3132І/0511, реєстраційний № 5534. Вважає, що у випадку прийняття судом рішення про стягнення з нього повної суми боргу та вжиття Державною виконавчою службою заходів з примусового його виконання, товариство опиниться в стані повної неплатоспроможності і це призведе до припинення роботи підприємства. Натомість, відповідач подав суду складене ним техніко-економічне обґрунтування доходів та витрат, з якого вбачається, що розмір суми, яку відповідач має реальну можливість сплачувати без шкоди для виробництва та загрози банкрутства - не більше 2500000 грн.

Відповідно до ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Суд першої інстанції врахував наведені відповідачем доводи та обґрунтування необхідності вжиття такої процесуальної дії, подані на їх підтвердження докази, а також регулярність погашення ним заборгованості перед позивачем, фінансовий стан, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, беручи до уваги інтереси обох сторін, та дійшов вірного висновку про доцільність часткового задоволення клопотання відповідача щодо розстрочення виконання рішення суду у даній справі на три місяці рівними частинами по 2485630,05 грн. щомісяця.

Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що розстрочення виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 щодо стягнення суми 7456890,16 грн. на 3 місяці рівними частинами по 2485630,05 грн. щомісяця базується на принципах співмірності і пропорційності, і застосовано судом з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Твердження скаржника, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення такої вимоги скаржника.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Отже, керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 у справі №907/955/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 13.02.2019.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік