РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2019Справа № 910/16452/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Приватного підприємства «Ліком»

до Фізичної особи-підприємця Сидоревич Євгенія Миколайовича

про стягнення боргу в розмірі 40 223,98 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Ліком» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Сидоревич Євгенія Миколайовича про стягнення боргу в розмірі 40 223,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за Договором поставки № 316 від 18.06.2018, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16452/18. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

29.12.2018 представником відповідача подано письмові пояснення, у яких відповідач зазначає про часткову сплату заборгованості у розмірі 2 500 грн.

11.01.2019 та 30.01.2019 представником позивача подано заяви про зменшення розміру позовних, відповідно до останньої з яких позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 23 449,57 грн. основного боргу, 4 505,23 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, 5 061,97 грн. 40% річних, 1 207,20 грн. інфляційних втрат та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає предмет спору і ціну позову з її урахуванням.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2018 року між Приватним підприємством «Ліком» (далі - постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Сидоревич Євгенієм Миколайовичем (далі - відповідач, покупець) укладено Договір поставки № 316 (далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов'язується поставляти покупцю товари народного споживання (далі - товари) на умовах DDP, або EXW, або FCA (в редакції міжнародних правил «Інкотермс» 2010 року) в залежності від узгодженого сторонами замовлення (письмового або усного), а покупець зобов'язується приймати їх та оплачувати на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору покупець у письмовому замовленні вказує наступні обов'язкові відомості: порядковий номер замовлення; дата оформлення та надіслання замовлення; посада, прізвище, ім'я, по-батькові та номер телефону особи, яка підготувала замовлення; зазначення, що замовлення подається на підставі цього Договору; асортимент товарів; кількість одиниць кожного виду асортименту товарів; ціна за одиницю товару та загальна вартість товарів (зазначається відповідно до прайс-листів, наданих постачальником); тара та упаковка; спосіб поставки товарів та строк поставки товарів. В замовленні можуть бути включені також й інші відомості. Замовлення підписується особою, яка її склала, а підпис такої особи скріплюється печаткою покупця. Замовлення передається по факсу, поштою або надається на руки представнику постачальника.

Асортимент та кількість товарів визначаються сторонами та узгоджуються в замовленні з урахуванням потреб покупця в товарах та можливостей постачальника у порядку, передбаченому п. 1.1 та п. 1.2 Договору, і дублюються у видаткових накладних (рахунках) на поставку. Замовлення та накладні (рахунки) є невід'ємними частинами цього Договору. У разі відсутності письмового замовлення відомості, передбачені п. 1.1 та 1.2 цього Договору, зазначаються у видаткових накладних (рахунках) на поставку (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору якість товарів повинна відповідати вимогам стандартів, технічних умов, іншої документації, яке встановлює вимоги до якості товарів, та підтверджуватись відповідними документами (посвідчення якості, сертифікати відповідності, тощо), що надаються постачальником.

Пунктом 2.1 Договору узгоджено, що товари поставляються по накладним на підставі замовлень покупця на поставку.

У відповідності до п. 2.2 Договору товари поставляються в строки, попередньо погоджені сторонами у замовленнях на поставку, при умові повного виконання покупцем умов п. 3.2 цього Договору. У разі недоплати за товари покупцем в строк, вказаний в п. 3.2 цього Договору, подальша його поставка покупцю з умовою відстрочки платежу може бути припинена.

Згідно з п. 2.3 Договору момент виконання постачальником зобов'язання по поставці, та передача права власності на товар вважається:

- момент здачі товарів органу транспорту при самовивозі (FCA);

- момент підписання видаткової накладної, акту прийому-передачі або розписки про отримання товарів - при здачі на складі покупця (DDP) або постачальника (EXW);

- інший момент, погоджений сторонами цього Договору у замовленні.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціни на товар та загальна сума кожної поставки вказується в видаткових накладних (рахунках) по яким вони поставляються.

За умовами п. 3.2 Договору за поставлені товари покупець зобов'язаний сплатити постачальнику грошові кошти протягом чотирнадцяти дні з дня поставки (п. 2.3 Договору) у розмірі, що зазначений у видатковій накладній (рахунку), на підставі якої (якого) поставляється товар.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2020 (п. 8.1 Договору).

Як зазначає позивач, ПП «Ліком» взяті на себе зобов'язання за Договором виконало належним чином, однак ФОП Сидоревич Євгеній Миколайович за отриманий товар у повному обсязі не розрахувався, в зв'язку з чим, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 23 449,57 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару згідно видаткових накладних № Лк-0129687 від 25.6.2018 на суму 2 133,85 грн., № Лк-0131830 від 02.07.2018 на суму 6 691,49 грн., № Лк-0136728 від 05.07.2018 на суму 8 074,44 грн., № Лк-0142273 від 12.07.2018 на суму 12 570,74 грн., № Лк-0150495 від 26.07.2018 на суму 5 224,03 грн., № Лк-0496741 від 30.07.2018 на суму 11 086,60 грн., які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За умовами п. 3.2 Договору за поставлені товари покупець зобов'язаний сплатити постачальнику грошові кошти протягом чотирнадцяти днів з дня поставки (п. 2.3 Договору) у розмірі, що зазначений у видатковій накладній (рахунку), на підставі якої (якого) поставляється товар.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що товар, поставлений позивачем за вищезазначеними видатковими накладними оплачений відповідачем частково, на суму 22 234,38 грн.

Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 23 449,57 грн.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 1 207,20 грн., 40% річних в розмірі 5 061,97 грн., пеню в розмірі 4 505,23 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексу України, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 4.3 Договору за прострочення оплати поставлених товарів (п. 3.2 Договору), покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми - за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 4.3 Договору сторони прийшли згоди не обмежуватись шестимісячним строком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання за цим Договором, що передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України. За згодою сторін нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання цього Договору припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 4 505,23 грн. судом встановлено, що він відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а відтак вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.3 Договору сторонами узгоджено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за порушення грошового зобов'язання покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити 40% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 40% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, а відтак стягненню з відповідача підлягають 40% річних в 5 061,97 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 207,20 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сидоревича Євгенія Миколайовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Ліком» (03124, м. Київ, провулок Радищева, будинок 3; ідентифікаційний код: 30638249) заборгованість в розмірі 23 449 (двадцять три тисячі чотириста сорок дев'ять) грн. 57 коп., пеню в розмірі 4 505 (чотири тисячі п'ятсот п'ять) грн. 23 коп., 40% річних в розмірі 5 061 (п'ять тисяч шістдесят одна) грн. 97 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 207 (одна тисяча двісті сім) грн. 20 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 05.02.2019.

Суддя О.А. Грєхова