ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1950/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

за участю:

До Південно-західного апеляційного господарського суду з'явилися представники:

від АТ «Сбербанк» - Яковлєва К.Є., довіреність № б/н від 14.01.2019;

від ТОВ «Укрбудспецтех» - адвокат Новікова Т.О., довіреність б/н від 26.12.2018;

До Київського апеляційного суду з'явився представник:

від Національного банку України - Бірюкова О.А., довіреність №18-0014/17531 від 28.03.2018

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 про відмову у прийнятті заяви до розгляду

суддя Грабован Л.І.

у справі № 916/1950/16

за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудспецтех»

про визнання банкрутом

Розпорядник майна - арбітражний керуючий Данілов А.І.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2019 відмовлено Публічному акціонерному товариству «Сбербанк» у прийнятті заяви про визнання недійсними договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016 та додаткової угоди до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 22.06.2016, укладених між ТОВ «Техсаніт» та ТОВ «Укрбудспецтех», та як наслідок визнання недійсними наступних договорів, укладених між сторонами, зокрема, 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016, укладеної між ТОВ «Техсаніт» та ТОВ «Інвестсервіскомпані» та боржником; 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016, укладених між ТОВ «Техсаніт» та ТОВ «Мечта» та боржником; 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016, укладених між ТОВ «Техсаніт», ПАТ ФК «Чорноморець» та боржником; 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016 між ТОВ «Техсаніт», ТОВ «Фондова група «Форвард» та боржником на загальну суму 71 782 781, 00 грн.

Заяву з додатками та клопотання про витребування документів повернуто заявнику.

Відмовляючи АТ «Сбербанк» у прийнятті заяви місцевий господарський суд зазначив, що звернення із заявами про визнання недійсними правочини відповідно до приписів частини першої статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мають право виключно арбітражний керуючий або конкурсні кредитори, тоді як ПАТ «Сбербанк» у справі №916/1950/16 про визнання банкрутом ТОВ «Укрбудспецтех» набуло статусу забезпеченого кредитора та не є конкурсним кредитором, вказаним Законом не надано права на подання такої заяви.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі №916/1950/16, постановити нове рішення, яким прийняти до розгляду заяву АТ «Сбербанк».

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

АТ «Сбербанк» вважає оскаржувану ухвала від 11.12.2018 такою, що винесена господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків, викладених в судових рішеннях дійсним обставинам справи та з невірним застосуванням норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції повністю проігноровано посилання заявника на вимоги статті 215 ЦК України та статті 203 ЦК України та на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 р. по справі №916/1950/16.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Банк при зверненні з заявою про визнання недійсними договорів посилався, крім іншого на вимоги статей 203, 215, 216 ЦК України. Щодо Оскаржуваних договорів наявні підстави передбачені як статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» так і нормами статті 203 ЦК України підстави для визнання його недійсним.

АТ «Сбербанк» зазначає, що обрав правильний спосіб судового захисту свого права в частині визнання недійсним правочинів у порядку, передбаченому статтею 215 ЦК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

04.02.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від боржника ТОВ «Укрбудспецтех» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, останній просить у задоволені апеляційної скарги АТ «Сбербанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі № 916/1950/16 за заявою ТОВ «Укрбудспецтех».

ТОВ «Укрбудспецтех» зазначає, що законодавцем передбачені спеціальні підстави для визнання угод недійсними за статтею 20 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та спеціальні суб'єкти звернення із такими заявами: конкурсні кредитори або арбітражний керуючий, тоді як і забезпеченим кредиторам і іншим учасникам справи такого права не надано.

У зв'язку із наведеним боржник вважає доводи апеляційної скарги ПАТ «СБЕРБАНК» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі №916/1950/16 необґрунтованими, а саму апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі № 916/1950/16.

ТОВ «Укрбудспецтех» в судовому засіданні 11.02.2019 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі № 916/1950/16 без змін.

Інші представники сторін у судове засідання не з'явились.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов'язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закону про банкрутство).

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою підготовчого засідання суду від 01.08.2016 порушено провадження у справі №916/1950/16 за заявою боржника ТОВ «Укрбудспецтех» про визнання банкрутом; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника ТОВ «Укрбудспецтех» строком на 115 календарних днів до 23.11.2016; розпорядником майна боржника ТОВ «Укрбудспецтех» призначено арбітражного керуючого Данілова А.І.

02.08.2016 на сайті Вищого господарського суду України опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудспецтех».

09.08.2016 до Господарського суду Одеської області звернулось АТ «Сбербанк» із заявою про визнання вимог до ТОВ «Укрбудспецтех» в сумі 1 187 617 023,19 грн.

15.11.2017 АТ «Сбербанк» подало уточнення до заяви, в яких просило визнати кредитором в розмірі 1 202 359 720,96 грн. та включити до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: перша черга - 2 756,00 грн; четверта черга - 495 988 855,21 грн; шоста черга - 45 773 758,97 грн; окремо внести вимоги - 660 597 076,78 грн, як забезпечені заставою(іпотекою) майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2017 у справі № 916/1950/16 задоволено заяву АТ «Сбербанк» частково. Визнано грошові вимоги АТ «Сбербанк» до ТОВ «Укрбудспецтех» у повному обсязі в сумі 1 202 359 720, 96 грн, як вимоги забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника із внесенням до реєстру вимог кредиторів окремо. Відмовлено АТ «Сбербанк» у задоволенні заяви в частині внесення вимог до четвертої черги задоволення вимог кредиторів в сумі 495 988 855, 21 грн.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 11.12.2017 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Укрбудспецтех» із вказівкою розміру вимог до боржника та вказівкою черговості їх задоволення, в тому числі вимоги ПАТ «Сбербанк»:

2756 грн. - перша черга;

1 202 359 720,96 - грн. окремо,як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

11.12.2017 АТ «Сбербанк» звернулось до Господарського суду Одеської області в порядку статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016 та додаткової угоди до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 22.06.2016, укладених між ТОВ «Техсаніт» та ТОВ «Укрбудспецтех», та як наслідок визнання недійсними наступних договорів, укладених між сторонами, зокрема, 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016, укладеної між ТОВ «Техсаніт» та ТОВ «Інвестсервіскомпані» та боржником; 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016, укладених між ТОВ «Техсаніт» та ТОВ «Мечта» та боржником; 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016, укладених між ТОВ «Техсаніт», ПАТ «ФК «Чорноморець» та боржником; 07.06.2016 угоди про часткову уступку права вимоги до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016 між ТОВ «Техсаніт», ТОВ «Фондова група «Форвард» та боржником; стягнення з ТОВ «Укрбудспецтех» на користь АТ «Сбербанк» 3 200 грн судових витрат, сплачених при поданні заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2017 у справі № 916/1950/16 відмовлено АТ «Сбербанк» в прийнятті вищевказаної заяви. Заяву з додатками повернуто заявнику.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 у справі № 916/1950/16 вищевказану ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2017 у справі № 916/1950/16 - залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду в складі Верховного суду від 16.08.2018 касаційну скаргу ПАТ «Сбербанк» № 4075/4/28-2 від 13.03.2018 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2018р. та на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2017 у справі № 916/1950/16 щодо відмови ПАТ «Сбербанк» у прийнятті заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016 та додаткової угоди до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 22.06.2016 задоволено частково; постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2017 у справі № 916/1950/16 щодо відмови ПАТ «Сбербанк» у прийнятті заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 29.04.2016 та додаткової угоди до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 22.06.2016 скасовано.

За результатом нового розгляду , ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2019 відмовлено Публічному акціонерному товариству «Сбербанк» у прийнятті заяви, у зв'язку з тим, що законодавцем передбачені спеціальні підстави для визнання угод недійсними за статтею 20 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та спеціальні суб'єкти звернення із такими заявами: конкурсні кредитори або арбітражний керуючий, тоді як і забезпеченим кредиторам і іншим учасникам справи такого права не надано.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції з таким висновком погодитися не може, відповідно до наступного.

За приписами частини першої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Сторонами у справі про банкрутство відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Згідно статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Відповідно до частини другої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Колегія суддів, зазначає, що сукупний аналіз положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також положень частини другої статті 33 Закону України «Про іпотеку» дають підстави вважати, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство права забезпеченого кредитора можуть вважатися порушеними, оскільки після порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та в межах провадження у справі про банкрутство, тому забезпечені кредитори набувають статусу учасника провадження у справі про банкрутство з моменту порушення такого провадження, а відтак, набувають і процесуальне право на подання відповідних заяв у справі.

Так, частиною 1 статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора.

Виходячи з аналізу статті 20 Закону про банкрутство, норма вказаної статті регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Отже, статтею 20 вказаного Закону встановлено спеціальні підстави, за наявності яких можливе визнання правочинів (договорів) недійсними у межах провадження у справі про банкрутство. Тому, звернення арбітражного керуючого або конкурсного кредитора із заявою в порядку статті 20 вказаного Закону зумовлює необхідність встановлення судом наявності чи відсутності підстав, які передбачені саме даною статтею, а не нормами ЦК України, з відповідними правовими наслідками, передбаченими даною статтею.

Так, відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Якщо забезпечений кредитор у провадженні про банкрутство - в даному випадку АТ «Сбербанк» - вважає, що укладенням спірного правочину порушується цивільне право кредитора на задоволення його вимог, а також майнові інтереси кредитора, останній вправі звернутися із позовом про визнання правочину недійсним відповідно до положень частини третьої статті 215 ЦК України. (Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 у справі № 911/390/18).

Натомість, зі змісту заяви АТ «Сбербанк» про визнання недійсним договору вбачається, що, як на правову підставу його недійсності заявник також посилався на ч.1,3,4, 5 статті 203, ч. 1, 3 ст. 215, ст. 98 ЦК України.

Отже, місцевим господарським судом передчасно зроблено висновок про те, що підставою для звернення з заявою АТ «Сбербанк» є лише стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» предметом спору є визнання недійсним договору, та залишено поза увагою правові підстави передбачені статтями 203. 215. 216 ЦК України, у розумінні статті 12 ГПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а у рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловив думку про те, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів…".

Статтею 12 ГПК України, передбачено форми судового процесу - позовне провадження, яке передбачає розгляд справ судом на засадах змагальності, та провадження у справі про банкрутство, що здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Положеннями частини 4 статті 10 Закону про банкрутство до компетенції суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесено вирішення усіх майнових спорів з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що місцевим господарським судом при розгляді справи порушено норми матеріального закону, а саме статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», норми процесуального закону, а саме частини 5 статті 41, статті 236 Господарського процесуального кодексу України, а тому апеляційна скарга АТ «Сбербанк» підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції від 11.12.2018 скасуванню, у зв'язку з чим справу № 916/1950/16 за заявою АТ «Сбербанк» від 01.12.2017 (вх.н.3-994/18 від 07.12.2018 ) направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 231, 269, 270, 275, 6, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі № 916/1950/18 - скасувати.

Справу № 916/1950/16 за заявою АТ «Сбербанк» від 01.12.2017 (вх.н.3-994/18 від 07.12.2018 ) направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 13.02.2019.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко