ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019 Справа №914/2265/18

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна», м. Борислав, Львівська область

до відповідача: ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення 173 848, 56 грн заборгованості

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Полєтаєв І. О. - адвокат;

від відповідача: не з'явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення 173 848, 56 грн заборгованості.

Ухвалою суду від 26.12.2018 було відкрито провадження у справі № 914/2265/18 за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи призначено на 21.01.2019.

Представник позивача у судове засідання 21.01.2019 з'явився. Представник відповідача 21.01.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 21.01.2019 розгляд справи відкладено на 11.02.2019.

Представник позивача у судове засідання 11.02.2019 з'явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 11.02.2019 не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМСУ у Львівській області, наданих на запит господарського суду, місцем проживання ОСОБА_1 зазначено адресу: АДРЕСА_1, куди були скеровані ухвали господарського суду рекомендованими листами з повідомленням про вручення. Ухвала про відкриття провадження у справі від 26.12.2018 повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до приписів п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з'ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 11.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 173 848, 56 грн заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на укладені між сторонами у справі договори оренди від 11.09.2013 № 26 та від 28.12.2016 № К-34, на підставі яких позивачем було передано відповідачу у строкове платне користування торгове приміщення площею 27, 2 кв. м, що знаходиться у торговому комплексі «КУБ» за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач зазначає, що відповідач неналежно виконував умови вищевказаних договорів щодо сплати орендної плати та комунальних платежів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 110 813, 63 грн - згідно договору оренди від 11.09.2013 № 26 та 57 248, 20 грн - згідно договору оренди від 28.12.2016 № К-34.

07.07.2017 сторони уклали договір про реструктуризацію боргу, за умовами якого позивач надав відповідачу розстрочку у погашенні заборгованості з орендної плати та комунальних платежів за договорами оренди від 11.09.2013 № 26 та від 28.12.2016 № К-34 на загальну суму 168 061, 83 грн. Так, у п. 1.3. договору про реструктуризацію боргу, сторони погодили графік оплати заборгованості, згідно з яким відповідач зобов'язався сплачувати позивачу у період з липня 2017 року по жовтень 2018 року щомісячно 10 000, 00 грн та у листопаді 2018 року - 8 061, 83 грн. Позивач стверджує, що жодних оплат за договором про реструктуризацію боргу відповідач не здійснив.

20.11.2018 представником позивача було надіслано на адресу відповідача вимогу № 57 про оплату заборгованості в розмірі 168 061, 83 грн. Оскільки відповідач вимоги позивача не виконав, останній звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача 168 061, 83 грн - основного боргу, 2 245, 70 грн - інфляційних втрат, 3 541, 03 грн - 3 % річних та судові витрати.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив.

Обставини справи встановлені судом.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Етол-Україна» (яке в подальшому було перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна») та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди від 11.09.2013 № 26 та договір оренди від 28.12.2016 № К-34 (далі - договори оренди). За умовам п. 1.1. вказаних договорів, орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування торгове приміщення загальною площею 27, 2 квадратні метри, згідно додатку № 1 (план-схема) та акта приймання-передачі у торговому комплексі «КУБ», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (надалі - об'єкт оренди).

20.09.2013 між сторонами було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди, який є додатком № 3 до договору від 11.09.2013 № 26.

Згідно п. 3.1. договору оренди від 11.09.2013 № 26, з врахуванням змін внесених сторонами згідно додатку до вказаного договору від 01.01.2015 № 11, для об'єкта оренди загальною площею 27, 2 квадратні метри, сторони узгодили ставку орендної плати в розмірі 5 548, 80 грн., в т. ч. ПДВ за кожен місяць оренди. Сторони дійшли згоди про встановлення для ставки орендної плати грошового еквіваленту в іноземній валюті. Як еквівалент 5 548, 80 грн сторони приймають 680, 00 доларів США, що становить 25, 0 доларів США за 1 м. кв. за курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку на день, що передує дню підписання цього договору, та становить 8,16 грн за 1 долар США.

За умовами п. 3.1. договору оренди від 28.12.2016 № К-34, для об'єкта оренди загальною площею 27, 2 квадратні метри сторони узгодили орендну плату в розмірі 18 156, 00 грн, в т. ч. ПДВ за кожен місяць оренди. Сторони дійшли згоди про встановлення для орендної плати грошового еквіваленту в іноземній валюті. Як еквівалент 18 156, 00 грн сторони приймають 680, 00 доларів США, що становить 25, 00 доларів США за курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку, та становить 26, 70 грн за 1 долар США за день, що передує дню підписання цього договору. На період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року для об'єкта оренди загальною площею 27, 2 квадратних метрів, за умови повної оплати орендарем заборгованості, що склалася станом на останній день місяця, що передує місяцю за який нараховується орендна плата, сторони узгодили орендну плату в розмірі 5 440, 00 грн., в т. ч. ПДВ за кожен місяць оренди.

У разі зміни курсу долара США до гривні станом на останній день розрахункового місяця, сторони дійшли згоди про те, що ставка орендної плати змінюється шляхом проведення перерахунку за наступною формулою: Ц=((Кд/Ко) * (Цд)), де:

Ц - ставка орендної плати за розрахунковий місяць;

Цд - ставка орендної плати на день укладання цього договору;

Ко - курс продажу долара США на МБВБУ (на кінець торгової сесії) за день, шо передує дню підписання цього договору;

Кд - продажу долара США на МБВБУ (на кінець торгової сесії") за останній день поточного місяця (п. 3.2. договорів оренди).

Відповідно до п. 4.4. договорів оренди, орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні платежі у відповідності з розділом 3 договору.

Нарахування орендної плати та виникнення грошового зобов'язання відбувається в останній календарний день місяця, а комунальних платежів - щомісяця після отримання рахунків підприємств, що надають послуги орендодавцю (п. 3.5. договорів оренди).

Відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань щодо оплати вартості оренди приміщення та відшкодування витрат за утримання приміщення та комунальних платежів, внаслідок чого станом на 07.07.2017 він заборгував позивачу 110 813, 63 грн згідно договору оренди від 11.09.2013 № 26 та 57 248, 20 грн згідно договору оренди від 28.12.2016 № К-34, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами звірки взаєморозрахунків станом на 07.07.2017, які підписані сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2017 між сторонами у справі було укладено договір про реструктуризацію боргу. Згідно п. 1.1. та п. 1.2. вказаного договору, орендодавець (позивач) надав орендарю-боржнику (відповідачу) розстрочку у погашенні заборгованості за орендну плату та комунальні платежі згідно договору оренди від 11 вересня 2013 року № 26, що утворилася станом на 07 липня 2017 р. на суму 110 813, 63 грн, та згідно договору оренди від 28 грудня 2016 року № К-34, що утворилася станом на 07 липня 2017 р. на суму 57 248,20 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору про реструктуризацію боргу, орендодавець надав орендарю-боржнику розстрочку у погашенні заборгованості згідно п. 1.1 та п. 1.2 на загальну суму 168 061, 83 грн, відповідно до наведеного у договорі графіку оплати заборгованості, за яким відповідач зобов'язався сплачувати позивачу у період з липня 2017 року по жовтень 2018 року щомісячно 10 000, 00 грн та у листопаді 2018 року - 8 061, 83 грн.

Оскільки відповідач не здійснив жодного платежу на виконання договору про реструктуризацію боргу, уповноважений представник позивача 20.11.2018 звернувся із вимогою до відповідача про оплату заборгованості в розмірі 168 061, 83 грн. Відповідач на вимогу позивача жодним чином не відреагував та коштів не сплатив, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 03.07.2018 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність.

При зверненні із позовом до господарського суду позивач у позовній заяві зазначав, що спір між сторонами виник у зв'язку із невиконанням відповідачем договору оренди від 11.09.2013 № 26, договору оренди від 28.12.2016 № К-34 та договору про реструктуризацію боргу від 07.07.2017, укладених між ТзОВ "НТД-Україна" та ФОП ОСОБА_1, ще до припинення відповідачем підприємницької діяльності (03.07.2018).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду наведених у п. 73 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов'язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що цей спір пов'язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася ОСОБА_1, суд вважає, що позивач, звернувшись із даним позовом до господарського суду, дотримався правил суб'єктної юрисдикції, визначеної ст. 20 ГПК України.

Норми права та мотиви з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Згідно з ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до умов ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції, однак відповідач в судові засідання не з'явився, доводів позовної заяви не спростував, доказів сплати заборгованості не представив.

На підставі наведених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, витрат за утримання приміщення та комунальних платежів на загальну суму 168 061, 83 грн.

Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної постанови Пленуму).

У зв'язку із порушенням відповідачем строків сплати заборгованості, визначених у п. 1.3. договору про реструктуризацію боргу, позивач, керуючись ст. 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3 541, 03 грн - 3 % річних та 2 245, 07 грн - інфляційних втрат.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок встановив, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат проведено вірно, з врахуванням графіку погашення заборгованості погодженого у п. 1.3. договору про реструктуризацію боргу від 07.07.2017. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 3 541, 03 грн та інфляційних втрат на суму 2 245, 07 грн підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, який складається із суми сплаченого за подання позову судового збору в розмірі 3 000 грн та витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 16 300 грн, понесених на підставі договору про надання правової допомоги, професійної правничої допомоги від 16.11.2018 № 1-16/11/2018.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Стаття 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що відшкодування судових витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

В підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу при його зверненні до господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості, представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги, професійної правничої допомоги від 16.11.2018 № 1-16/11/2018, укладеного із адвокатом Полєтаєвим Ігорем Олексійовичем, оригінал ордеру адвоката від 06.12.2018, копію свідоцтва Полєтаєва І. О. про право на зайняття адвокатською діяльністю, копії виставлених адвокатом рахунків на оплату та копії платіжних доручень про оплату позивачем послуг адвоката від 20.11.2018 № 1223 на суму 1 000 грн, від 04.12.2018 № 1271 на суму 300 грн та від 04.12.2018 № 1264 на суму 15 000 грн.

За умовами розділу 3 договору від 16.11.2018 № 1-16/11/2018 про надання професійної правничої допомоги, сторони погодили розмір гонорару адвоката, порядок його обчислення і внесення. Так, за підготовку вимоги на оплату боргу до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сторони визначили гонорар у розмірі 1 000,00 грн. За підготовку документів, складання позовної заяви, подання позову до суду сторони визначили гонорар у розмірі 15 000, 00 грн. Гонорар розрахований на участь адвоката у двох судових засіданнях.

Суд звертає увагу, що витрати позивача у розмірі 300 грн, оплачені ним за перевірку майнового стану боржника - ОСОБА_1, не передбачені договором про надання професійної правничої допомоги. Таким чином, враховуючи те, що позивачем також не представлено суду доказів здійснення адвокатом перевірки майнового стану боржника, суд не вбачає правових підстав для відшкодування вказаної суми витрат відповідачем.

З врахуванням зазначеного в ч. 4 статті 126 ГПК України щодо врахування співмірності витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову, складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг (претензійна робота, підготовка позовної заяви та представництво в судовому засіданні), суд вважає підставними до відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 16 000, 00 грн.

Щодо судового збору сплаченого позивачем за подання даного позову, суд зазначає, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж встановлено законом.

Так, згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, що у даному випадку становить суму 2 607, 73 грн судового збору.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку витрати позивача на оплату судового збору у розмірі 2 607, 73 грн покласти на відповідача.

Суд звертає увагу позивача на те, що за умовами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 124, 126, 129, 231, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» (82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Коваліва, буд. 46-Б, ) суму в розмірі 192 456, 29 грн, з яких:

- 168 061, 83 грн основного боргу;

- 2 245, 70 грн інфляційних втрат;

- 3 541, 03 грн 3% річних;

- 2 607, 73 грн судового збору;

- 16 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 14.02.2019.

Суддя Манюк П.Т.