УХВАЛА

11 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 905/730/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Маріупольської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018

та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 13.09.2018

за заявою Маріупольської міської ради

про перегляд рішення Господарського суду Донецької області від 07.09.2017 за нововиявленими обставинами

за позовом керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Маріуполя Донецької області

до 1. Маріупольської міської ради

2. Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств"

про визнання незаконним та скасування рішення міської ради; скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку; повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2019 Маріупольська міська рада звернулась із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 13.09.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтовано тим, що повний текст постанови апеляційної інстанції отримано лише 26.12.2018 та з урахуванням святкових днів і робочих днів Державної казначейської служби України просить поновити строк на касаційне оскарження.

Зважаючи на те, що строк, протягом якого мав подати заявник касаційну скаргу, припадав на новорічні свята, а тому колегія суддів вважає наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Маріупольської міської ради у справі №905/730/17 виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

За приписами пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, наведена норма закону надає Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений в пункті 2 частини 2 статті 293 наведеного Кодексу, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.09.2018, залишену без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018, відмовлено у задоволенні заяви Маріупольської міської ради про перегляд рішення Господарського суду Донецької області від 07.09.2017 за нововиявленими обставинами.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, в якості нововиявлених обставин Маріупольською міською радою визначено наявність генерального плану сіл Виноградне, Піонерське та Приморське Новоазовського району Донецької області, розробленого в 1992 році та затвердженого розпорядженням Облвиконкому у 1993 році (далі-Генеральний план). При цьому, рішенням Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області від 17.03.2013 №VI/22-168 "Про розроблення генеральних планів сіл Виноградне, Приморське, Піонерське" генеральний план сіл Виноградне, Піонерське та Приморське, розроблений в 1992 році та затверджений розпорядженням Облвиконкому у 1993 році, визнано придатним для використання у вирішенні містобудівних питань до затвердження нових Генеральних планів.

Суди встановили, що з наданого Генерального плану та графічних матеріалів до нього, вбачається розташування кладовища на півночі від виробничих територій колгоспу "Родина" між селом Виноградне та селом Піонерське.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Генеральний план є одним із видів містобудівної документації, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території саме сіл Виноградне, Піонерське та Приморське Новоазовського району Донецької області.

Водночас, статтею 18 наведеного Закону визначено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Частиною третьою статті 24 вказаного Закону встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об'єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв'язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об'єктів.

Отже, план зонування та детальний план території, як складові містобудівної документації, визначають умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон, планувальну організацію та розвиток території, розробляються виключно на основі генерального плану населеного пункту та з метою уточнення його положень, а відтак не можуть змінювати положення генерального плану або суперечити йому. Поряд із цим, генеральний план, план зонування, детальний план території є різними документами як за змістом, так і за своїм призначенням, а отже наявність генерального плану населеного пункту не нівелює відсутності плану зонування території та детального плану території для цілей застосування заборони, передбаченої частиною 3 статті 24 зазначеного Закону.

Враховуючи, що рішенням Маріупольської міської ради Донецької області від 25.01.2017 №7/15-1183 Комунальному підприємству "Комбінат комунальних підприємств" надано в постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування (розміщення кладовища), суди вірно вказали на те, що використання земельної ділянки з таким цільовим призначенням відноситься до містобудівних потреб, наявність плану зонування та детального плану території є обов'язковою.

Відтак суди обґрунтовано виходили з того, що Генеральний план не замінює генеральний план м. Маріуполь, з урахуванням змінених меж згідно із Постановою Верховної Ради України від 11.12.2014 №32-VIII "Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Донецької області, зміну і встановлення меж міста Маріуполь, Волноваського, Новоазовського та Тельманівського районів Донецької області" (в редакції Постанови Верховної Ради України №457-VIII від 20.05.2015) та не спростовує необхідності розроблення та затвердження плану зонування та детального плану території м. Маріуполь з урахуванням таких змінених меж.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга є обґрунтованою, оскільки правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

За таких підстав Касаційний господарський суд у складі Верховного суду відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №905/730/17 за касаційною скаргою Маріупольської міської ради.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Маріупольської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Поновити Маріупольській міській раді строк на касаційне оскарження.

3. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №905/730/17 за касаційною скаргою Маріупольської міської ради.

4. Касаційну скаргу та додані до неї документи (у тому числі оригінал платіжного доручення №19 від 15.01.2019 на суму 15 876,00 грн.) повернути заявнику.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. В. Кушнір

Є. В. Краснов