ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 року м.Дніпро Справа № Б29/59/04

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Кузнецова В.О., Вечірко І.О.

При секретарі Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:

від скаржника: ОСОБА_1, ордер серії ДП №340/000036 від 16.10.2018 р., адвокат;

від ліквідатора: Волова О.В., довіреність №б/н від 23.01.2019 р., адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області, постановлену суддею Примак С.А. 20.11. 2018 року у справі № Б29/59/04

за заявою ОСОБА_3

до боржника Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірми „Наукова" Національної академії аграрних наук України", с. Горького Дніпропетровського району Дніпропетровської області

про визнання грошових вимог

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року у справі № Б29/59/04 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог по справі про банкрутство від 28.03.2018 року з урахуванням уточнень від 29.06.2018року.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 оскаржив її до апеляційного господарського суду, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, та задовольнити в повному обсязі заяву про визнання кредиторських вимог (заборгованість по заробітній платі) у справі про банкрутство Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірми „Наукова Національної академії аграрних наук України" від 28.03.2018, з урахуванням уточнень від 29.06.2018.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки в основу оскаржуваної ухвали покладено неналежний доказ - копію наказу №7-л від 30.11.2012 року про «зміну режиму роботи» директора ОСОБА_3 на 0,25 ставки посадового окладу.

Кредитор в своїй заяві стверджував та звертав увагу суду на те, що навіть якщо взяти сфальсифікований наказ № 7-л від 30.11.2012 p., то необхідно звернути увагу на те, що «зміну режиму роботи» проведено не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, а тому є неправомірною.

Боржник не надав жодного доказу того, що «зміну режиму роботи Кредитора» здійснено в зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві.

Однак, суд не звернув уваги на цей аргумент Кредитора та не надав цьому факту жодної оцінки, судом не зазначені правові підстави відхилення аргументів Заявника.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 року у справі № Б29/59/04, розгляд справи призначено на 28.01.2019рік.

У судовому засіданні 28.01.2019 колегією суддів, була оголошена перерва до 07.02.2019 на 15:00 год.

07.02.2019 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2018 р. ОСОБА_3 було звільнено з ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

02.04.2018р. ОСОБА_3 звернувся до господарського суду з заявою про визнання кредиторських вимог по справі про банкрутство.

Звертаючись до боржника - Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірми „Наукова" Національної академії аграрних наук України" із заявою про визнання кредиторських вимог у вигляді заборгованості по заробітній платі при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та заборгованості по невиплаті компенсації за щорічні відпустки у загальному розмірі 490 039,92 грн., а також моральної шкоди у сумі 20 000 грн., ОСОБА_3, як кредитор, посилався на те, що боржник виплачував йому заробітну плату в неповному обсязі, починаючи з листопада 2012 року до лютого 2018 року, що є підставою для нарахування інфляційних на суму боргу у розмірі 332 481,35 грн.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що в період з 2012 року по 2018 рік йому не надавалась щорічна відпустка, проте при звільненні йому було компенсовано лише 8 081, 27 грн., а тому просив стягнути заборгованість по невиплаті компенсації за щорічні відпустки в розмірі 19 792,52 грн.

У подальшому, 03.07.2018 року ОСОБА_3 уточнив позовну заяву, доповнив вимоги, просивши суд поновити строк на оскарження наказу № 7-л від 30.11.2012 року «Про зміну режиму роботи» про переведення генерального директора ОСОБА_3 на 0,25 ставки посадового окладу, встановлення тривалості робочого дня в 2 години, а також визнати незаконним та скасувати даний наказ закріплення робочого місця ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 146 т.1)

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України №7-л від 30.11.2012 р. "Про зміну режиму роботи" про переведення генерального директора ОСОБА_3 на 0,25 ставки посадового окладу; встановлення тривалості робочого дня в 2 години; закріплення робочого місця ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, господарський суд першої інстанції виходив з того, що дані вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження, а не в межах розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Відмовляючи ОСОБА_3 в частині визнання грошових вимог у розмірі 490 039, 92 грн., господарський суд першої інстанції виходив з того, що підприємство не має заборгованості перед ОСОБА_3 з заробітної плати, оскільки 30.11.2012 р. Наказом № 7-л від 30.11.2012 р. "Про зміни режиму роботи" (т. 1 а.с. 126) було переведено генерального директора ОСОБА_3 на 0,25 ставки посадового окладу; встановлено тривалість робочого дня 2 години; закріплено робоче місце ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, і заробітна плата починаючи з 30.11.2012 року сплачувалась ОСОБА_3 у повному обсязі, виходячи із встановленої тривалості робочого дня та ставки посадового окладу.

Крім того, суд зазначив, що компенсація відпустки за 136 днів у розмірі 8 081,27 грн. була виплачена при звільненні, і заборгованості підприємство також не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У ст. 1 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" наведено визначення кредитора, а саме - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Нормами ст. 23 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Заява кредитора має містити:

найменування господарського суду, до якого подається заява;

ім'я або найменування боржника, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності);

ім'я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності);

розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені);

виклад обставин, які підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування;

відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог;

перелік документів, які додаються до заяви.

Заяви кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, щодо яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з цим Законом.

Поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до абзацу 3 частини 6 даної статті, за наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє вимоги таких кредиторів.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_3 щодо визнання незаконним та скасування наказу ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України №7-л від 30.11.12 р. "Про зміну режиму роботи" про переведення генерального директора ОСОБА_3 на 0,25 ставки посадового окладу; встановлення тривалості робочого дня в 2 години; закріплення робочого місця ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не підлягають розгляду в межах розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Щодо відмови у задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_3 в частині визнання грошових вимог у розмірі 490039,92 грн., колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.06.2010 року ОСОБА_3 згідно Наказу №134-к був призначений на посаду генерального директора ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України.

Також, 02.06.2010 р. між Національною Академією Аграрних Наук України в особі Президента Академії Зубця Михайла Васильовича з одного боку та ОСОБА_3 було укладено Контракт, пунктом 3.1. якого передбачено, що керівнику встановлюється місячний посадовий оклад в розмірі 4-х мінімальних тарифних ставок робітника першого розряду, встановленого у колективному договорі підприємства і надбавка до посадового окладу за складність і напруженість роботи (50% посадового окладу).

Встановлений посадовий оклад може бути змінений з урахуванням соціальних гарантій та нових форм оплати праці при введенні їх Урядом чи Академією (пункт 3.2. Контракту).

За згодою Сторін Контракт може бути продовжений або укладений на новий чи інший термін шляхом домовленості між Сторонами за два місяці до закінчення терміну дії Контракту (п. 6.5. Контракту).

Нормами ст. 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

30.11.2012 р. Наказом № 7-л від 30.11.2012 р. "Про зміни режиму роботи" (т. 1 а.с. 126) згідно поданої заяви генерального директора ОСОБА_3, його було переведено на 0,25 ставки посадового окладу; встановлено тривалість робочого дня 2 години; закріплено робоче місце ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

З вказаним Наказом було ознайомлено ОСОБА_3, про що свідчить його підпис на Наказі.

На час розгляду справи доказів недійсності наказу №7-л від 30.11.2012 р. "Про зміну режиму роботи" до господарського суду не надано.

Нормами ст. 56 КЗпП України передбачено, що за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На просьбу вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень.

Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Отже, при встановленні ОСОБА_3 неповного робочого дня та переведенні на 0,25 ставки посадового окладу ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України не було порушено норм діючого законодавства, доказів протилежного ОСОБА_3 до суду не надав.

При цьому, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про те, що він протягом 2012-2017 років працював повний робочий день, оскільки крім господарської та поточної роботи на підприємстві кредитор приймав участь в чисельних судових засіданнях по цивільних та господарських справах, а також приймав участь у кримінальній справі в якості представника потерпілої сторони, в зв'язку з чим в інші робочі дні, а інколи навіть вихідні дні, був вимушений надолужувати згаяний час та займатися господарською і поточною діяльністю підприємства.

Нормами ч. 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, кредитор не надав доказів на підтвердження вказаних обставин.

Натомість, той факт, що він не працював повний робочий день, підтверджується наданими ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України доказами: а саме, з довідки ТОВ "ЗОРЯ НИВ" вбачається, що ОСОБА_3 займав посаду директора ТОВ "ЗОРЯ НИВ" у період з 09.01.2013 р. по 22.08.2016 р. на умовах повного восьмигодинного робочого дня за адресою: 52600, Дніпропетровська обл., Васильківський район, смт Васильківка, вул. Партизанська, 151. (а.с.125 т.2), а у період з 03.06.2015 р. по 21.03.2017 р. ОСОБА_3 виконував повноваження ліквідатора у справі про банкрутство №904/4330/15 ( а.с. 117-124 т.2).

Доводи апелянта про те, що оскільки він не писав заяви про зміну місця роботи та/або переведення на інше місце роботи, то внаслідок переведення на інше місце роботи згідно оспорюваним ним наказом, було також порушені його права, колегія суддів також вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Так, згідно Контракту, укладеному між Національною Академією Аграрних Наук України в особі Президента Академії Зубця Михайла Васильовича з одного боку та ОСОБА_3, місцем знаходження Науково-виробничої дослідної агрофірми «Наукова» значиться вул. Наукова, 8 , мкр. Таромське, м. Дніпропетровськ.

Тобто, умовами Контракту від 02.06.2010 р. не було передбачено місце роботи ОСОБА_3

З огляду на вказане, істотні умови Контракту від 02.06.2010 р. змінені не були.

Посилання апелянта на те, що суд ухвалив рішення на підставі сфальсифікованих доказів, а саме: наказу № 7-л від 30.11.2012, оригінал якого відсутній, а копія не є належним доказом, а також заяви від імені ОСОБА_3 від 29.11.2012 року, яка не має реєстраційного номеру, не має резолюції керівництва та інших даних відповідно до діловодства в Україні, оригінал якої також відсутній, є неспроможними з огляду на наступне.

Як вбачається з копій зазначених документів, заява від 29.11.2012 року на ім'я арбітражного керуючого, ліквідатора ДП «НВД АФ «Наукова» НААН містить підпис ОСОБА_3 ( а.с. 160), Наказ № № 7-л від 30.11.2012 "Про зміни режиму роботи" згідно поданої заяви генерального директора ОСОБА_3, яким його було переведено на 0,25 ставки посадового окладу; встановлено тривалість робочого дня 2 години; закріплено робоче місце ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 підписаний арбітражним керуючим, ліквідатором ДП «НВД АФ «Наукова» НААН, з ним ознайомлений ОСОБА_3, начальник відділу кадрів ОСОБА_6 та головний бухгалтер ОСОБА_7 (а.с. 161), підписи яких також містяться на даному наказі.

При цьому, ОСОБА_3, заперечуючи існування наказу та заяви, жодним чином не спростував факт підписання ним особисто цих документів, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що відсутність будь-якого реквізиту на наказі або заяві, не може слугувати доказом того, що ці документи не існують, оскільки окрім цього, факт роботи ОСОБА_3 на підприємстві протягом 2 годин (як було ним зазначено у заяві від 29.11.2012 року) підтверджується табелями обліку робочого часу з грудня 2012 року по день звільнення, в яких також зазначено кількість відпрацьованого протягом дня час - 2 години, відомостями про отримання заробітної плати протягом зазначеного періоду пропорційно відпрацьованому часу ( 2 годин), а також самим фактом обізнаності апелянта протягом зазначеного періоду - з грудня 2012 року, про розмір нарахованої заробітної плати і не оскарження ним дій підприємства з цього приводу.

Крім того, посилання апелянта на те, що за відсутністю оригіналів даних документів, надані копії є неналежними та сфальсифікованими, є неспроможним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.03 №55, "ДСТУ 4163-2003" "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Як вбачається з матеріалів справи, копія заяви ОСОБА_3 від 29.11.2012 року про встановлення йому неповного робочого дня ( 2 години в день) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу та наказ № 7-л «Про зміну режиму роботи» ( а.с. 160,161) посвідчені у відповідності до п. 5.27 Національного стандарту України "ДСТУ 4163-2003" "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", а тому є належними та допустимими доказами по справі.

Крім того, за клопотанням апелянта, суд витребував та оглянув в судовому засіданні оригінал заяви ОСОБА_3 від 29.11.2012 року про встановлення йому неповного робочого дня (2 години в день) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, що навіть за відсутністю оригіналу наказу за цією заявою та вищезазначених доказів, спростовує заяву ОСОБА_3

Стосовно посилання ОСОБА_3 у своїй заяві на той факт, що в період з 2012 р. по 2018 р. йому не надавалась щорічна відпустка, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії заяв ОСОБА_3 про надання відпустки:

- від 03.09.12 р. про надання відпустки з 03.09.12 р. по 26.09.12 р.;

- від 27.09.12 р. про надання відпустки з 27.09.12 р. по 20.10.12 р.;

- від 22.10.12 р. про надання відпустки з 22.10.12 р. по 14.11.12 р.;

- від 15.11.12 р. про надання відпустки з 15.11.12 р. по 29.11.12 р.

Крім того, в матеріалах справи містять копії наказів про надання ОСОБА_3 відпустки.

Також ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України була надана довідка № 533 від 20.11.2018 р., з якої вбачається, що компенсація відпустки за 136 днів у розмірі 8 081,27 грн. була виплачена при звільненні та додані докази виплати компенсації.

Оскільки при звільненні заборгованості перед ОСОБА_3 по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку не було, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стосовно стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Враховуючи те, що кредитором не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди та відсутність підстав для задоволення заяви кредитора, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Інші доводи апелянта є необґрунтованими і висновків суду першої інстанції вони не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яка була надана судом першої інстанції.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об'єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до п.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст.ст. 275-282, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 року у справі №Б29/59/04 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 08.02.2019

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко