ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5406/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіпартс Україна", м. Київ

до Приватного підприємства "Сармат", смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 110 546 грн. 24 коп. за договором поставки від 27.02.2018 № ПУ-ДП-270218-02

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіпартс Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 27.11.2018 № 31/11, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Сармат" заборгованість в сумі 110 546 грн. 24 коп., з яких:66 586 грн. 90 коп. - основний борг, 8 636 грн. 97 коп. - пеня, 1 271 грн. 02 коп. - інфляційні втрати, 757 грн. 90 коп. - 3% річних, 33 293 грн. 45 коп. - штраф, відповідно до умов договору поставки від 27.02.2018 № ПУ-ДП-270218-02.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем господарських зобов'язань за договором в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 10.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із викликом сторін на 26.12.2018.

26.12.2018 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з Приватного підприємства "Сармат" заборгованість в сумі 119 651 грн. 68 коп., з яких: 62 586 грн. 90 коп. - основний борг, 16 678 грн. 41 коп. - пеня, 5 645 грн. 76 коп. - інфляційні втрати, 1 447 грн. 17 коп. - 3% річних, 33 293 грн. 45 коп. - штраф, відповідно до умов договору поставки від 27.02.2018 № ПУ-ДП-270218-02.

Ухвалою господарського суду від 26.12.2018 розгляд справи по суті відкладений на 29.01.2019, у зв'язку із неявкою представників сторін та ненаданням відповідачем витребуваних судом документів.

Відповідач явку повноважного представника у призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу суду повернулися конверти з ухвалами від 10.12.2018 та 26.12.2018, що направлялись на адресу відповідача, з відмітками відділення поштового зв'язку: «Повернуто за закінченням строку зберігання».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Господарський суд зазначає, що ухвали суду направлялися відповідачу за адресою, яка значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг від 03.12.2018).

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справи за відсутності такого учасника.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки за вказаних вище підстав, він вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи належним чином.

У судовому засіданні 29.01.2019 представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

29.01.2019 господарським судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіпартс Україна" (постачальник) та Приватним підприємством "Сармат" (покупець) укладено договір поставки № ПУ-ДП-270218-02 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується протягом дії договору постачати покупцю товар (запасні частини для вантажних автомобілів та напівпричепів (причепів), автохімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору (далі за текстом "товар"), а покупець зобов'язується приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах (п. 1.1 договору).

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 договору він вступає в дію з моменту його підписання повноважними особами обох сторін та діє до 31 грудня поточного року включно. У разі відсутності до дати закінчення строку дії договору повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін про небажання продовжити дію договору, термін дії цього договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного календарного року на тих же умовах.

За умовами п. 4.1 договору ціна товару вважається остаточно визначеною сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передачі) партії товару, з урахуванням положень п. 5.2. цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору покупець зобов'язаний провести повний розрахунок за отриману по видатковій накладній партію товару у встановлений сторонами термін.

Якщо партію товару відпущено покупцю без здійснення передоплати, товар вважається поставленим на умовах відстрочення платежу. При проведенні постачання з відстроченням платежу покупець сплачує вартість партії товару протягом терміну, зазначеного у видатковій накладній, за якою товар відпущено покупцю, Якщо строк розрахунків у видатковій накладній не зазначений, відстрочка платежу складає 7 (сім) календарних днів з дати виписки видаткової накладної (п.п. 5.1.2 договору).

Згідно із п. п. 5.3, 5.4 договору розрахунки за договором проводяться: в безготівковому порядку в гривнях, шляхом перерахування вартості товару на банківський рахунок постачальника. За погодженням сторін покупець має право проводити розрахунок (повністю або частково) готівкою через касу постачальника у встановленому законодавством порядку.

За умовами п. 5.5 договору у випадку наявності заборгованості покупця за декілька партій (по декільком видатковим накладним) поставленого йому товару, сплачені покупцем грошові кошти зараховуються постачальником в погашення заборгованості по видатковим накладним в зарядку черговості їх оформлення, починаючи з найдавнішої, незалежно від призначення платежу у платіжному дорученні покупця на оплату.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору передав, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 111 024 грн. 24 коп., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними:

- № 07970 від 07.02.2018 про поставку товар на суму 414 грн. 00 коп.;

- № 08353 від 09.02.2018 про поставку товар на суму 8 663 грн. 00 коп.;

- № 09096 від 13.02.2018 на поставку товару на суму 3 880 грн. 60 коп.;

- № 10127 від 16.02.2018 про поставку товар на суму 31 480 грн. 00 коп. (а.с. 21);

- № 13381 від 03.03.2018 про поставку товар на суму 3 996 грн. 00 коп. (а.с. 22);

- № 13513 від 05.03.2018 на поставку товару на суму 561 грн. 60 коп. (а.с. 23);

- № 14478 від 10.03.2018 про поставку товар на суму 5 356 грн. 80 коп. (а.с. 24);

- № 14823 від 12.03.2018 про поставку товар на суму 5 434 грн. 64 коп. (а.с. 25);

- № 15104 від 13.03.2018 на поставку товару на суму 6 512 грн. 96 коп. (а.с. 26);

- № 15393 від 14.03.2018 про поставку товар на суму 1 492 грн. 00 коп. (а.с. 27);

- № 15651 від 15.03.2018 про поставку товар на суму 2 810 грн. 00 коп. (а.с. 28);

- № 15856 від 16.03.2018 на поставку товару на суму 5 430 грн. 00 коп. (а.с. 29);

- № 16194 від 17.03.2018 про поставку товар на суму 11 574 грн. 00 коп. (а.с. 30);

- № 16661 від 20.03.2018 про поставку товар на суму 22 040 грн. 64 коп. (а.с. 31);

- № 16665 від 20.03.2018 на поставку товару на суму 1 378 грн. 00 коп. (а.с. 32).

Як зазначає позивач, у зв'язку із частковою оплатою поставленого товару відповідачем, у останнього виникла заборгованість перед ТОВ «Профіпартс Україна» станом на 19.12.2018 на загальну суму 62 586 грн. 90 коп., а саме: за видатковою накладною № 13513 від 05.03.2018 залишився не сплаченим товар на суму 557 грн. 86 коп., а також за рештою вказаних вище видаткових накладних, які залишені відповідачем без оплати.

За умовами п. 10.2. договору при простроченні оплати товару покупець за письмовою вимогою постачальника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості, за кожен календарний день періоду прострочення платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням.

При простроченні оплати більше одного місяця постачальник має право, крім стягнення передбачених п. 10.2 суми боргу та пені, додатково стягнути з покупця штраф у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості (п. 10.5 договору).

За розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача пеня за загальний період з 23.02.2018 по 19.12.2018 у загальному розмірі 16 678 грн. 41 коп.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 447 грн. 17 коп. за загальний період з 23.02.2018 по 19.12.2018 та інфляційні втрати за період з лютого по листопад 2018 у розмірі 5 645 грн. 76 коп.

На підставі п. 10.5 договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у загальній сумі 33 293 грн. 45 коп., із розрахунку 50% вартості неоплаченого відповідачем товару на загальну суму 66 586 грн. 90 коп., поставленого за спірними накладними у період з 16.02.2018 по 20.03.2018.

Заборгованість відповідача підтверджується: договором з додатками, копіями видаткових накладних, банківської виписки про часткову сплату вартості товару, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний договір поставки, на умови якого позивач посилається як на підставу позовних вимог та з урахуванням яких розраховує строки оплати поставленого товару й нарахування штрафних санкцій, укладено сторонами 27.02.2018.

При цьому, до спірної заборгованості, на яку нараховані штрафні санкції за договором позивачем включено неоплачений товар за видатковою накладною № 10127 від 16.02.2018.

Разом з тим, згадана накладна, а також видаткові накладні № 13381 від 03.03.2018 на суму 3 996 грн. 00 коп., № 13513 від 05.03.2018 на суму 561 грн. 60 коп. (неоплаченим залишився товар на суму 557 грн. 86 коп.); № 14478 від 10.03.2018 на суму 5 356 грн. 80 коп., не містять посилання на спірний договір поставки. Натомість у вказаних накладних у графі «Договір» зазначено: «Усний договір поставки» (а.с. 21-24).

З огляду на наведене, судом встановлено, що поставка товару за накладними № 10127 від 16.02.2018, № 13381 від 03.03.2018, № 13513 від 05.03.2018, № 14478 від 10.03.2018 відбувалася за межами спірного договору поставки від 27.02.2018 № ПУ-ДП-. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача заборгованості за такий товар та штрафних санкцій за прострочення оплати товару за вказаними накладними, на умовах спірного договору, відсутні.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За нормами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням умов п.п. 5.1.2 договору та приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк оплати поставленого позивачем товару за спірним договором є таким, що настав:

- за накладною № 14823 від 12.03.2018 - 19.03.2018;

- за накладною № 15104 від 13.03.2018 - 20.03.2018;

- за накладною № 15393 від 14.03.2018 - 21.03.2018

- за накладною № 15651 від 15.03.2018 - 22.03.2018;

- за накладною № 15856 від 16.03.2018 - 23.03.2018;

- за накладною № 16194 від 17.03.2018 - 26.03.2018;

- за накладними № 16661 від 20.03.2018, № 16665 від 20.03.2018 - 27.03.2018.

За встановлених обставин, з урахуванням відсутності в матеріалах справи належних доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару за вказаними вище накладними, строк оплати якого настав, господарський суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині стягнення з ПП «Сармат» на користь ТОВ «Профіпартс Україна» основного боргу в сумі 56 672 грн. 00 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, сторонами у п. 10.2. договору узгоджено, що при простроченні оплати товару покупець зобов'язаний сплатити пеню, нараховану на суму заборгованості, за кожен календарний день періоду прострочення платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням.

За нормами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 роз'яснено, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені, з урахуванням умов п. 10.2 договору та встановлених судом дат виникнення у відповідача зобов'язання оплатити поставлений позивачем товар за накладними, складеними на виконання спірного договору, судом визначено, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 14 640 грн. 22 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Водночас, судом встановлено, що за видатковими накладними № 14823 від 12.03.2018, № 15104 від 13.03.2018, № 15393 від 14.03.2018, № 15651 від 15.03.2018, № 15856 від 16.03.2018, № 16194 від 17.03.2018, № 16661 від 20.03.2018, № 16665 від 20.03.2018 мало місце прострочення оплати товару відповідачем на строк понад місяць, у зв'язку із чим вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості на підставі п. 10.5 договору за вказаними накладними, що становить суму 28 336 грн. 00 коп., обґрунтовані та підлягають задоволенню. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних, з урахуванням встановлених судом дат виникнення у відповідача зобов'язання оплатити поставлений позивачем товар за накладними, складеними на виконання спірного договору, судом визначено, що до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 1 255 грн. 65 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок інфляційних за порушення зобов'язань відповідачем оплати товару поставленого у березні 2018 з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному. У зв'язку із чим, згідно із перерахунком, виконаним господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у загальному розмірі 2 936 грн. 92 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору поставки та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 56 672 грн. 00 коп. основного боргу, 14 640 грн. 22 коп. пені, 1 255 грн. 65 коп. 3% річних, 2 936 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 28 336 грн. 00 коп. штрафу - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, оскільки позивачем при зверненні до суду із даним позовом зайво сплачені 46 грн. 22 коп. судового збору, за приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір", вказана сума підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду, у разі подання відповідного клопотання.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 81, 86, 91, 129, 165, 233, 238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Сармат" (53700, Дніпропетровська область, Широківський район, смт. Широке, вул. Соборна, буд. 114; 50006, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Акціонерна, буд. 37, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіпартс Україна" (04073, м. Київ, вул. Скляренка, буд. 1, ) 56 672 грн. 00 коп. (п'ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят дві грн. 00 коп.) основного боргу, 14 640 грн. 22 коп. (чотирнадцять тисяч шістсот сорок грн. 22 коп.) пені, 1 255 грн. 65 коп. (одну тисячу двісті п'ятдесят п'ять грн. 65 коп.) 3% річних, 2 936 грн. 92 коп. (дві тисячі дев'ятсот тридцять шість грн. 92 коп.) інфляційних втрат, 28 336 грн. 00 коп. (двадцять вісім тисяч триста тридцять шість грн. 00 коп.) штрафу, 1 557 грн. 62 коп. (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят сім грн. 62 коп.) витрат по сплаті судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 11.02.2019