ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 910/14669/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: від позивача: згідно протоколу судового засідання від відповідача: згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від13.09.2018
суддяЩербаков С.О., м. Київ,
повний текст складено24.09.2018
за позовомОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12", м. Київ
до1) приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд", м. Київ 2) Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ
провизнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності № 156 від 06.12.2013

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (надалі-відповідач 1) та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі-відповідач 2) про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на квартиру АДРЕСА_1, яке видане на підставі наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156 взамін втраченого свідоцтва ЯЯЯ № 241000.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 провадження у справі припинено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01. 2018 року у справі № 910/14669/17 скасовано. Справу № 910/14669/17 за позовом ОСББ "Башта на Давидова 12" до приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності від 06 грудня 2013 року № 156 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що на момент реєстрації права власності на квартиру, форма власності приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" була колективною, що підтверджується довідкою № 6959 про внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, отже, зазначення у дублікаті свідоцтва про право власності колективної форми власності не є підставою для визнання його недійсним.

Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2009 № 1463 внесено зміни до положень про Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) правонаступником якого є "Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)", слово "начальник" замінено словом "директор", таким чином, враховуючи наведе вище, дублікат свідоцтва про право власності від 04.07.2005 на квартиру АДРЕСА_1 підписаний уповноваженою посадовою особою в межах наданих повноважень.

Спірний правочин не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є таким, що порушує публічний порядок, при цьому у матеріалах справи відсутні судові акти щодо незаконного заволодіння відповідачем квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" до приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності від 06.12.2013 № 156 не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що як свідчить акт № 371 введення будинку в експлуатацію, цей договір був тільки намірами сторін, який нічим не закінчився. Всупереч п. 1.3 договору ПрАТ "Київміськбуд" не виконував будівництва будинку, будівництво виконували інші організації, в матеріалах справи відсутні докази фінансування будівництва будинку ПрАТ "Київміськбуд".

Скаржник зазначає, що ані першим, ані другим відповідачем не надано копію наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156, отже, твердження суду першої інстанції про законність видачі дубліката свідоцтва є тільки припущенням, оскільки сам наказ Департаменту, як підстава для видачі дубліката свідоцтва, в матеріалах справи відсутній.

Також заявник апеляційної скарги вказує на те, що дублікат свідоцтва був виданий після 01.01.2013, тому він не має статусу правовстановлюючого документа і не підтверджує право власності на квартиру, відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. Директор Департаменту будівництва та житлового забезпечення не є посадовою особою виконавчого комітету і відповідно до закону не має права видавати дублікат втраченого свідоцтва. Форма власності, яка зазначалось в статистичних довідках ЄДРПОУ для юридичних осіб не має ніякого відношення до форми власності на нерухоме майно - квартиру, отже з 01.06.2004 спірна квартира може знаходитись тільки в приватній власності, а не колективній, колективна власність в свідоцтві про право власності та його дублікаті зазначена неправомірно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 у справі № 910/14669/17 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17- залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 у справі № 910/14669/17 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17 призначено на 14.01.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/164/19 від 14.01.2019 у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/14669/17.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.01.2019 для розгляду справи № 910/14669/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Іоннікової І.А., Тищенко А.І. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.02.2019.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, з викладених у ній підстав та просили рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17 скасувати повністю, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідачі відзивів на апеляційну скаргу позивача не подали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Будь-яких заяв чи клопотань через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) від відповідача 2 до суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце (рекомендовані поштові повернення), дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників відповідача 2 за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення скаржника та представника відповідача 1, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, із чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, відповідно до п. 1 Розпорядження Керівника Державного управління справами № 187 від 25.04.2001 "Про передачу функцій замовник щодо будівництва, реконструкції та капітального ремонту житлових і адміністративних будинків Державному підприємству "Укрінвестбуд" Державного управління справи", доручено Державному підприємству "Укрінвестбуд" Державного управління справи виконання функцій замовника щодо будівництва реконструкції та капітального ремонту житлових і нежитлових об'єктів, які здійснюються за рахунок залучених коштів.

29.12.2001 між Державним підприємством "Укрінвестбуд" Державного управління справами Президента України (далі - замовник) та АТ Холдингова компанія "Київміськбуд" (далі - інвестор-підрядник) укладено договір підряду № 180 на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, умовами якого передбачено, що замовник (згідно з розпорядженнями Державного управління справами Президента України від 19.02.2001 № 91 та від 25.04.2001 № 187) приймає на себе виконання функції замовника по будівництву житлового будинку та інших приміщень на майданчику по АДРЕСА_1. Державний акт на право постійного користування землею № 12 від 29.11.1994, виданий відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.11.93 № 3715-ХІІ.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору замовник з цим договором передає частину функцій замовника, які вказані в розділі 2.2. цього договору, інвестору-підряднику. Інвестор-підрядник повністю фінансує і виконує будівництво 2-секційного 23-поверхового на 210 квартир житлового будинку загальною площею 23068, 54 кв.м і 4-х нежитлових приміщень площею 547,96 кв.м.

27.12.2002 Державною приймальною комісією складено акт № 371, яким був введений в експлуатацію будинок АДРЕСА_1, забудовником якого виступало АТХК "Київміськбуд", правонаступником якого, в подальшому, є Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд".

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії дублікату свідоцтва про право власності від 04.07.2005, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 25.06.2005 № 1177-С, акціонерному товариству Холдінгова компанія "Київміськбуд" на праві колективної власності належить квартира АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат, жилою площею 38,50 кв.м, загальною площею 72,70 кв.м, що також підтверджується витягом № 16604600 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 23.01.2014.

Так, листом від 01.09.2014 № 04332/02/2-14 приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" звернулося до позивача, в якому зазначило, що згідно акту № 1/208 від 09.06.2006 ПАТ "ХК "Київміськбуд" Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" було передано у користування квартиру № 2, що знаходиться у житловому будинку по АДРЕСА_1, у зв'язку з господарською необхідністю компанія просила позивача повернути квартиру згідно акту.

Позивач у позовній заяві зазначає, що виданий першому відповідачу дублікат свідоцтва є недійсним, оскільки не містить обов'язкових реквізитів, зокрема, назви організації, яка його видала, дату видачі дублікату, реєстраційний індекс документа та номер дубліката свідоцтва, на момент видачі свідоцтва про право власності та його дубліката колективна форма власності на нерухоме майно законодавством не передбачена.

Також позивач вказує на те, що перший відповідач не фінансував будівництво спірної квартири та не має встановлених законодавством підстав для оформлення на себе права власності на цю квартиру, будинок АДРЕСА_1 був побудований за кошти інвесторів, тож дії відповідача щодо незаконного оформлення права власності на спірну квартиру спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном (спірної квартири).

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із наявної в матеріалах справи копії дублікату свідоцтва про право власності від 04.07.2005, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 25.06.2005 № 1177-С, акціонерному товариству Холдінгова компанія "Київміськбуд" на праві колективної власності належить квартира АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат, жилою площею 38,50 кв.м, загальною площею 72,70 кв.м, що також підтверджується витягом № 16604600 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 23.01.2014.

Зазначений дублікат свідоцтва про право власності від 04.07.2005 виданий на підставі наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156 взамін втраченого свідоцтва НОМЕР_1.

Як на підставу визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності позивач посилається на те, що останній не містить обов'язкових реквізитів, зокрема назви організації, яка його видала, дату видачі дублікату, реєстраційний індекс документа та номер дубліката свідоцтва та виданий з порушенням законодавства, а саме Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 та ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів".

Так, наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 затверджено "Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" (далі - Положення), яке визначає порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 8.6 Положення, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності.

За дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення права власності, БТІ можуть здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у тому числі здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав.

На дублікаті свідоцтва про право власності обов'язково зазначається його номер, а до Реєстру прав вносяться відомості про втрату або зіпсування оригіналу свідоцтва та про видачу його дубліката.

Проте, суд зазначає, що наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" втратив чинність 01.01.2013, в той час як першим відповідачем отримано дублікат свідоцтва про право власності 06.12.2013, тобто на момент звернення Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" до уповноваженого органу вимоги, що закріплені в вищезазначеному нормативно-правовому акті не діяли.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що стандарти закріплені в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів" затверджені наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55 поширюються на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (п. 1.1. ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів"), проте дублікат свідоцтва про право власності не є організаційно-розпорядчим документом.

Крім того, позивач також зазначає, що на момент видачі свідоцтва про право власності та його дубліката колективна форма власності на нерухоме майно законодавством не передбачена.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України "Про власність" (втратив чинність 20.06.2007), власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Так, у Державному класифікаторі ДК № 288 "Класифікація форм власності" від 22.11.1994 закріплено, що власність в Україні виступає в приватній, колективній, державній формах (втратив чинність на підставі Наказу Державного комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 97 від 28.05.2004).

Проте, Державним класифікатором ДК 001:2004 від 28.05.2004 скасовано колективну форму власності та лише зазначено, що колективне підприємство - підприємство, що діє на основі колективної власності.

Наразі чинним законодавством не передбачено створення та державна реєстрація підприємств з даною організаційно - правовою формою.

Однак, на момент реєстрації права власності на квартиру, форма власності Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" була колективною, що підтверджується довідкою № 6959 про внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що зазначення у дублікаті свідоцтва про право власності колективної форми власності не є підставою для визнання його недійсним.

Дублікат свідоцтва про право власності від 04.07.2005 виданий на підставі наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156 взамін втраченого свідоцтва НОМЕР_1 та підписаний директором Департаменту будівництва та житлового забезпечення Даниловичем С.

Закон України "Про столицю України - місто-герой Київ", визначає спеціальний статус міста Києва як столиці України, особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті відповідно до Конституції України та законів України, а Закон України "По місцеве самоврядування" відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування", система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно із ст. 54 Закону України "Про місцеве самоврядування", сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Так, розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1000 від 10.06.2003 затверджено Положення про Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до п. 1 Положення, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується голові Київської міської державної адміністрації, підзвітне та підконтрольне Київській міській раді, а з питань виконання функцій державної виконавчої влади Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Департамент є правонаступником реорганізованого відповідно до рішення Київської міської ради від 15.03.2012 № 198/7535 "Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)" Головного управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - п. 2 Положення.

Згідно із підпунктом 5.19 пункту 5 Положення, Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює в установленому порядку оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності.

Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2009 № 1463 внесено зміни до положень про Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) правонаступником якого є "Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)", слово "начальник" замінено словом "директор".

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що дублікат свідоцтва про право власності від 04.07.2005 на квартиру АДРЕСА_1 підписаний уповноваженою посадовою особою в межах наданих повноважень.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" зверталося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", треті особи: Акціонерне товариство Холдингова компанія "Київміськбуд" та ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування наказів і свідоцтв про право власності на квартири, скасування реєстрації права власності на квартири у міському державному реєстрі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі № 2А-5167/11/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012, у задоволенні позовних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" відмовлено повністю.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 № К/9991/26017/12 касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі № 2а-5167/11/2670, залишено без змін.

У вищезазначених судових актах встановлено наступне.

Відповідно до Положення "Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" до повноважень Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації відноситься видача свідоцтв про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна.

З метою оформлення права власності на нерухоме майно, яким є квартири №№ 2, 4, що розташовані в будинку АДРЕСА_1, уповноваженим представником АТХК "Київміськбуд" було надано вичерпний перелік документів, передбачених Положенням та необхідних для оформлення права власності, а саме: лист-звернення АТХК "Київміськбуд" щодо оформлення права власності на вказані квартири; довідка про джерела фінансування будівництва; гарантійний лист; акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 27 грудня 2002 року; список інвесторів; статут, доручення, тощо.

Судами у справі № 2а-5167/11/2670 встановлено, що на встановлення права власності на згадані квартири АТКХ "Київміськбуд" звернулося в передбаченому законом порядку до уповноваженого на те органу із відповідним пакетом документів, що є підставою для отримання відповідного свідоцтва, яке посвідчує право власності, а також обов'язком компетентного органу видати таке свідоцтво.

Як вбачається із матеріалів справи, публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" зверталося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" про зобов'язання звільнити квартиру АДРЕСА_1, а також покладення на відповідача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправне знаходження квартири АДРЕСА_1, у користуванні відповідача, у зв'язку з чим позивач, керуючись ст. 391 ЦК України, просив суд зобов'язати відповідача звільнити вказане приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/27030/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2015, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" задоволено повністю. Зобов'язано Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" звільнити приміщення - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат, жилою площею 38,50 кв.м, загальною площею 72,70 кв.м. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" на користь Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зазначених судових актах у справі № 910/27030/14 встановлені наступні факти.

02.03.2005 Дніпровською районною у місті Києві радою було зареєстровано об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12".

На виконання п.6.1 розпорядження Київської міської державної адміністрації № 755 від 24.04.2003 "Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 2002 рік" щодо обов'язковості відведення забудовниками при будівництві житла, незалежно від форми власності, на усіх земельних ділянках, відведених для будівництва до 01.01.2003, 2% житлової площі від загальної жилої площі новозбудованого житла під службові жилі приміщення, 09.06.2006 згідно акту № 1/208 позивач передав, а відповідач прийняв на свій баланс три квартири: № 2, 107, 108 загальною площею 214,92 кв.м для службових потреб.

Квартира № 2 належить на праві колективної власності ПАТ "ХК "Київміськбуд", що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 04.07.2005, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 25.06.2005 № 1177-С, а також витягом № 16604600 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 23.01.2014.

Також встановлено, що правомірність видачі Головним управлінням житлового забезпечення КМДА свідоцтва щодо оформлення права власності позивача на спірну квартиру підтверджено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі №2а-5167/11/2670, якою відмовлено в позові ОСББ "Башта на Давидова 12" до Головного управління житлового забезпечення КМДА, КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", третя особа - ПАТ "ХК "Київміськбуд" про визнання незаконними та скасування наказів і свідоцтв про право власності на квартири, скасування реєстрації права власності на квартири у міському державному реєстрі. Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції у справі № 910/27030/14, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що станом на час розгляду справи доказів визнання недійсним чи скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру відповідачем суду не надано, та доказів включення зазначеної квартири до числа службових матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст.ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 876 ЦК України визначено, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно зі ст.118 Житлового кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Пунктом 3 Постанови Ради Міністрів УРСР №37 від 04.02.1988 "Про службові приміщення" передбачено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Таким чином, суд першої інстанції у справі № 910/27030/14, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що лише власник, який володіє, користується та вправі розпоряджатись своїм майном, міг звернутися до Дніпровської районної у місті Києві ради з клопотанням про надання спірній квартирі статусу службового житла. Доказів вчинення ПАТ "ХК "Київміськбуд" відповідних дій матеріали справи не містять, а зазначення останніми в акті приймання-передачі квартири № 2 на баланс ОСББ "Башта на Давидова 12" про те, що зазначена квартира передається для службових потреб, автоматично не обумовлює набуття спірною квартирою статусу службового житла.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, факти, встановлені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі №2а-5167/11/2670 та рішенні Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/27030/14, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду також не приймає до уваги твердження позивача про те, що перший відповідач не є ані замовником, ані забудовником, ані підрядником спірного будинку, і не є інвестором спірної квартири, оскільки у матеріалах справи наявний договір підряду № 180 на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.12.2001, укладений між Державним підприємством "Укрінвестбуд" Державного управління справи Президента України (замовник) та АТ Холдингова компанія "Київміськбуд" (інвестор-підрядник) відповідно до якого замовник (згідно з розпорядженнями Державного управління справами Президента України від 19.02.2001 № 91 та від 25.04.2001 № 187) приймає на себе виконання функції замовника по будівництву житлового будинку та інших приміщень на майданчику по АДРЕСА_1. Державний акт на право постійного користування землею № 12 від 29.11.94, виданий відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.11.93 № 3715-ХП.

Слід зазначити, що зазначений договір не визнано недійсним в розумінні чинного законодавства України.

При цьому, з наявного у матеріалах справи Переліку інвесторів, за кошти яких АТ ХК "Київміськбуд" збудовано будинок за адресою: АДРЕСА_1, під номерами 72 та 115 зазначено Акціонерне товариство Холдингова компанія "Київміськбуд".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси, зокрема, суб'єкта господарювання (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Однак, позивачем належними та допустимим засобами доказування не доведено факт порушення його прав та/або інтересів отриманням першим відповідачем дублікату свідоцтва про право власності.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що спірний правочин не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є таким, що порушує публічний порядок, при цьому у матеріалах справи відсутні судові акти щодо незаконного заволодіння відповідачем квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, зазначені позивачем у позовній заяві підстави для визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності № 156 від 06.12.2013 спростовуються наявними матеріалами справи, а позовні вимоги не є такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене вище.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17 та для задоволення апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Баашта на Давидова 12", відсутні.

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 910/14669/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/14669/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано та складено-12.02.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова