ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"04" лютого 2019 р. м. Київ            Справа № 911/302/19

Суддя Грабець С.Ю., розглянувши

заяву приватного підприємства "КВІНСТАР"

до дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ВЕСТ"

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості в сумі 32 241,20 грн.,

без повідомлення заявника і боржника

ВСТАНОВИЛА:

28 січня 2019 року до Господарського суду Київської області надійшла заява приватного підприємства "КВІНСТАР" (далі – стягувач) до дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ВЕСТ" (далі – боржник) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості в сумі 32 241,20 грн. (далі – заява).

Відповідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема копія договору, укладеного у письмовій формі (у тому числі електронній) формі, за якими пред’явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить видати судовий наказ за вимогою про стягнення з боржника основного боргу в сумі 32 241,20 грн. згідно з умовами договору №РВ020167 від 22.01.2014 року (далі – договір), відповідно до яких стягувач зобов’язувався поставити боржнику товар, а боржник зобов’язувався його прийняти і оплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що сторони домовились про те, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок стягувача після його реалізації кожні 35 (тридцять п’ять) дні(ів). При цьому, боржник здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, 500,00 (п’ятсот) грн. (п. 7.9 договору).

Вищевказаний пункт договору є чинним, не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а відтак повинен виконуватись сторонами договору.

Тому, обов’язок боржника оплатити товар, переданий стягувачем, виникає після його реалізації, а не з моменту отримання боржником товару від стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки документів, що підтверджували б реалізацію товару, стягувачем до заяви не додано, то вимога про стягнення боргу в сумі 32 241,20 грн. є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відтак, заявником при зверненні до суду не дотримано вимог, встановлених п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, заява приватного підприємства "КВІНСТАР" до дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ВЕСТ" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу в сумі 32 241,20 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 626, ст. 627 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 148, п. 3 ч. 3 ст. 150, п. 8 ч. 1 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. відмовити приватному підприємству "КВІНСТАР" у видачі судового наказу;

2. направити копію ухвали приватному підприємству "КВІНСТАР".

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає оскарженню в порядку, встановленому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 05.02.2019 року.

Суддя                                 С. Грабець