ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1695/18

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Парфум»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних рідин»

про стягнення 3 968 200,00 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Горпинченко Л.В. та Великоречанін П.О.

вiдповiдача: Слесарчук В.М.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Парфум» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних рідин» (надалі - відповідач) про стягнення 3 968 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2018 року відкрито провадження у справі № 911/1695/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.09.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.09.2018 року підготовче засідання відкладено на 09.10.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.10.2018 року підготовче засідання відкладено на 08.11.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні 08.11.2018 року оголошувалась перерва до 20.11.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні 20.11.2018 року представником відповідача подано заяву від 20.11.2018 року, б/н про відвід судді А.Ю.Кошика у справі № 911/1695/18.

Враховуючи необґрунтованість заявленого відповідачем в судовому засіданні 20.11.2018 року відводу судді А.Ю.Кошику у справі № 911/1695/18, провадження у справі зупинялось на підставі п. 5 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України до вирішення питання про відвід.

Суддею Горбасенко П.В. ухвалою від 22.11.2018 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді А.Ю.Кошика від розгляду справи № 911/1695/18.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.12.2018 року поновлено провадження у справі № 911/1695/18, підготовче засідання призначено на 20.12.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 17.12.2018 року представником позивача подано клопотання б/н від 14.12.2018 року про долучення доказів та заперечення проти долучення доказів б/н від 17.12.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 20.12.2018 року представником відповідача подано заперечення проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив б/н від 19.12.2018 року та клопотання б/н від 20.12.2018 року про залишення позову без розгляду.

У підготовчому засіданні 20.12.2018 року представники позивача підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача підтримав подане до канцелярії Господарського суду Київської області 20.12.2018 року клопотання б/н від 20.12.2018 року про залишення позову без розгляду, проти якого представники позивача заперечували. Розглянувши наведене клопотання відповідача, суд дійшов висновку про його відхилення на даній стадії судового розгляду, про що в судовому засіданні 20.12.2018 року постановлено відповідну ухвалу.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 20.12.2018 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 15.01.2019 року.

В судовому засіданні 15.01.2019 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 22.01.2019 року.

В судовому засіданні 22.01.2019 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечував.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв'язку з чим, в судовому засіданні 22.01.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 07.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Еліт Парфум» (позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальності «Фастівський завод органічних рідин» (відповідач, Постачальник) укладено Договір поставки на поставку оксигенату органічних речовин «Оксор» (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти оксигенат органічний речовин «ОКСОР» і сплатити його вартість по ціні, затвердженій Постачальником.

Згідно з п. 3.1. Договору ціна на Товар формується Постачальником кожний день і обумовлена Сторонами поставки зазначається у видатковій накладній.

Порядок розрахунків по Договору визначено у п. 3.2. Договору, а саме: розрахунок Покупцем за Товар здійснюється у національній валюті - гривні, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.4. Довору оплата за Товар здійснюється шляхом передоплати.

На виконання умов Договору поставки позивачем (ТОВ «Еліт Парфум», як Покупцем) було здійснено попередню оплату за Товар на загальну суму 3 968 200,00 грн., зокрема, 16.04.2015 року сплачено 200 000,00 грн., 20.04.2015 року сплачено 150 000,00 грн., 22.04.2015 року сплачено 175 000,00 грн., 23.04.2015 pоку сплачено 155 000,00 грн., 30.04.2015 року сплачено 94 000,00 грн., 07.05.2015 року сплачено 222 000,00 грн., 22.05.2015 року сплачено 205 200,00 грн., 22.05.2015 року сплачено 270 000,00 грн., 27.05.2015 року сплачено 393 000,00 грн., 03.06.2015 року сплачено 500 000,00 грн., 10.06.2015 року сплачено 55 000,00 грн., 26.06.2015 року сплачено 49 000,00 грн., 15.04.2016 року сплачено 1 500 000,00 грн., що підтверджується Карткою рахунку № 631 за період вересень 2014 року - травень 2017 року та звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку ТОВ «Еліт-Парфум».

Згідно з п.п. 2.3 Договору Товар передається Покупцю в порядку та строки обумовлені Сторонами додатково. Допускається дострокова поставка Товару.

Відповідно до п. 2.4. Договору при досягненні попередньої домовленості Покупець повідомляє Постачальника про приблизну потребу в Товарі на наступний місяць не пізніше 15-го числа поточного місяця.

Однак, як зазначає позивач, відповідач - ТОВ «Фастівський завод органічних рідин» поставку Товару не здійснив, сторонами не було досягнуто попередніх домовленостей, які проводились шляхом усних перемовин. Як пояснив позивач в ході розгляду спору, протягом першого року дії Договору у відповідача була відсутня спроможність поставки товару.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що у випадку отримання Постачальником вимоги від Покупця щодо поставки Товару, Постачальник зобов'язується виконати вимогу Покупця в повному обсязі протягом 2-х днів з моменту отримання такої вимоги від Покупця, або в інший термін зазначений у цій вимозі Покупця до постачальника.

В зв'язку з недосягненням попередніх домовленостй щодо порядку та строків поставки товару, про готовність якого відповідачем не повідомлено, позивач як Покупець, 05.07.2018 року надсилав на адресу Постачальника (відповідача) письмову вимогу про поставку товару, а в разі неможливості поставки, про повернення передплачених коштів. Вимога направлена рекомендованим листом № 627 з описом вкладення (фіскальний чек 3987).

Зазначеною вище вимогою від 05.07.2018 року позивач встановив термін виконання вимоги 5 робочих днів.

Відповідно до витягу з веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо рекомендованого поштового відправлення № 627 вимога отримана відповідачем 11.07.2018 року.

У вимозі позивач просив протягом 5 робочих днів, з дати отримання вимоги, письмово повідомити позивача про кількість та ціну оксигенату органічних речовин «ОКСОР», який може бути поставлено ТОВ «Фастівський завод органічних рідин» на користь позивача, а у разі відсутності письмової відповіді на цю вимогу та/або непоставки Товару на суму здійсненої попередньої оплати, керуючись ст. 693 Цивільного кодексу України, позивач просив повернути грошові кошти, які були перераховані на користь відповідача, як попередня оплата за Договором поставки від 07.04.2015 року сумі 3 968 200,00 грн. на поточний рахунок позивача.

Строк у п'ять робочих днів, встановлений у вимозі від 05.07.2018 року, сплинув 18.07.2018 року (з врахуванням двох вихідних днів), однак, станом на день подачі позовної заяви поставку оксигенату органічних речовин «ОКСОР» відповідачем не здійснено, попередня оплата на поточний рахунок позивача у сумі 3 968 200,00 грн. не надійшла.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо кількості, вартості, строку поставки Товару тощо, проте позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми попередньої оплати, у відповідача виник обов'язок повернути отримані грошові кошти в строк, встановлений у вимозі.

У зв'язку з чим, з огляду на факт отримання відповідачем від позивача передплачених коштів, на які поставка товару не здійснена, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача передплачені кошти в сумі 3 968 200,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечив, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог в частині стягнення 2468200 грн.

При цьому, відповідачем не заперечено факту здійсненої позивачем передплати на наведену в позові суму та отримання відповідних коштів. Доказів повернення позивачу передплачених коштів чи поставки товару на передплачену суму відповідачем не надано.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що умовами Договору не визначено термінів поставки, в п. 4.1. Договору зазначено, що відповідні питання обумовлюються сторонами додатково.

У зв'язку з чим, відповідач стверджує, що умови та терміни поставки мали бути узгоджені сторонами у двосторонньому порядку та відображені у відповідних доповненнях до Договору, оформлених у порядку, визначеному чинним законодавством для внесення змін у договір.

При цьому, відповідач стверджує, що саме позивач мав ініціювати вирішення питання щодо узгодження порядку і строків поставки, однак, позивач не звертався за погодженням строків та порядку поставки та протягом тривалого часу не пред'являв вимог про поставку товару.

Відповідач вважає що вимога позивача від 05.07.2018 року не є підставою для встановлення строку поставки, оскільки є одностороннім документом і не засвідчує погоджень, як того вимагає п. 2.3. Договору.

Відповідач у відзиві наполягає на невизначеності строку та порядку поставки саме з вини позивача, від якого не надходило жодних пропозицій чи вимог стосовно погодження строків та порядку поставки, відповідні умови не були погоджені сторонами в порядку, передбаченому для внесення змін в договір.

У зв'язку з чим, відповідач зазначає, що строк виконання зобов'язання з поставки не було визначено, що виключає факт прострочення. В той же час, відповідач стверджує, що до вимог позивача підлягає застосуванню строк позовної давності, який має обраховуватись у відповідності до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України від дня, коли у кредитора виникає право на пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання.

Висновок про пропуск строку позовної давності зроблено відповідачем виходячи з дат здійснених позивачем проплат, а саме відповідач вважає, що оскільки позов подано до суду 02.08.2018 року, щодо сум, проплачених до 02.08.2015 року, минув строк позовної давності в частині вимоги про стягнення 2468200 грн.

Щодо решти заборгованості в сумі 1500000 грн., які передплачені в квітні 2016 року, відповідач зазначив, що листом від 22.08.2018 року № 22/08/18 у відповідь на вимогу позивача, повідомляв про готовність здійснення поставки товару в кількості 42857 кг на суму 1500000 грн. та просив позивача погодити строк отримання товару на складі відповідача.

При цьому, відповідач вважає, що оскільки щодо передплачених коштів у сумі 2468200 грн. станом на момент вимоги позивача минуло три роки, відповідно сплинув строк позовної давності, у нього відсутні зобов'язання щодо поставки товару та повернення коштів на відповідну суму.

Також, в заперечення проти позову під час підготовчого провадження у справі № 911/1695/18 відповідачем заявлялось про залишення позову без розгляду з посиланням на наявність в п. 5.2. Договору умови про передачу спору на вирішення третейського суду.

Розглянувши відповідне клопотання відповідача про залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні 20.12.2018 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення у зв'язку з безпідставністю та не обґрунтованістю, про що в судовому засіданні 20.12.2018 року постановлено відповідну ухвалу.

Під час розгляду клопотання відповідача про залишення позову без розгляду суд зазначив про відсутність підстав для застосування відповідного п. 5.2. Договору до спірних правовідносин, оскільки матеріали справи вказують, що виникнення спору безпосередньо не пов'язано з виконанням умов Договору, а стосується наслідків припинення зобов'язання у зв'язку з його порушенням однією з сторін, спірні правовідносини виникають з відповідних норм закону як наслідок порушення зобов'язань.

Зокрема, за умовами Договору передбачено зобов'язання сторін: відповідача - поставити товар, позивача - оплатити товар. Договором визначено відповідальність Постачальника у вигляді пені за прострочення поставки. При цьому, Договір не містить умов щодо наслідків порушення зобов'язання з поставки у вигляді відмови від договору та повернення передплачених коштів, відповідні зобов'язання виникають не з умов Договору поставки, а з норми ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України як наслідок порушення зобов'язань.

З врахуванням наведених позивачем обставин та заперечень відповідача, наявних у справі доказів та пояснень, судом досліджено та встановлено наступні обставини.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на норму ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Порядок поставки товару визначений у п. 4.1. Договору, згідно з яким Постачальник зобов'язується здійснити поставку Товару у відповідності до п. 1.1. Договору.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти оксигенат органічних речовин «ОКСОР» і сплатити його вартість по ціні, затвердженій Постачальником. Кількість та ціна Товару зазначається у рахунках-фактурах, видаткових та податкових накладних.

Також, п. 3.1. Договору визначено, що ціна на Товар формується Постачальником кожний день і обумовлена сторонами на день поставки зазначається у видатковій накладній.

Згідно з п. 2.3. Договору визначено, що Товар передається Покупцю в порядку та строки обумовлені сторонами додатково. Допускається дострокова поставка Товару.

Як визначено ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, як визначено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

З огляду на умови Договору сторонами не визначено порядку, в якому має відбуватись додаткове узгодження порядку і строків поставки, Договір не містить чітких вказівок хто і в якому порядку має звертатись за вирішенням відповідного питання.

В той же час, зі змісту п.п. 4.1., 1.1. та 3.1. Договору, оскільки рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні складаються Постачальником, на якого також покладено функції з формування ціни, вбачається, що саме відповідач мав ініціювати вирішення питання про узгодження порядку і строків поставки з метою забезпечення виконання саме його зобов'язання щодо поставки.

Наведений в п. 2.4. Договору порядок поставки застосовується при досягненні попередньої домовленості.

Як вже визначено судом, за умовами правовідносин сторін за Договором, які за своєю природою є відносинами поставки, зобов'язання позивача полягало у передплаті товару, що позивачем виконано.

З огляду на норму ст.ст. 712, 655 Цивільного кодексу України договір поставки (купівлі-продажу) породжує обов'язок щодо передачі товару саме у Постачальника (відповідача).

У зв'язку з чим, суд критично оцінює твердження відповідача про неможливість виконання зобов'язання внаслідок прострочення кредитора, зокрема, позивача, який не ініціював вирішення питання про порядок та строки поставки.

Також, відсутні підстави стверджувати, що узгодження відповідного питання має відбуватись в порядку внесення змін у Договір, оскільки порядок і строки поставки не пов'язані з суттю зобов'язання і їх вирішення має технічних характер.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Також, згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, Договір породжував для відповідача зобов'язання з поставки товару і саме відповідач мав вживати всіх можливих і залежних від нього заходів щодо виконання свого зобов'язання з поставки товару.

Враховуючи існування у відповідача зобов'язання з поставки товару, до того ж передплаченого позивачем, сама по собі відсутність визначеності умов щодо порядку та строків поставки, не відміняє відповідного зобов'язання в цілому і передбачає вжиття в першу чергу відповідачем необхідних заходів щодо виконання зобов'язання.

Однак, відповідачем не надано доказів вжиття будь-яких заходів, спрямованих на виконання зобов'язання з поставки товару, повідомлення позивача про готовність товару для поставки, звернення з ініціативою щодо визначеності порядку і строків поставки, тощо.

Таким чином, відповідач не приступив до виконання свого зобов'язання і не надав жодних доказів вжиття належних та залежних від відповідача заходів, спрямованих на виконання зобов'язання з поставки, в той час, як позивачем зобов'язання Покупця виконані.

Враховуючи факт отримання відповідачем від позивача передплачених за Договором коштів на суму 3 968 200,00 грн., що підтверджується матеріалами справи й не заперечується сторонами, доказів їх повернення позивачу чи поставки товару на передплачену суму відповідачем не надано, відповідні кошти утримуються відповідачем безпідставно.

Крім того, суд не погоджується з твердженням відповідача, що п. 4.3. Договору не визначає строку поставки, оскільки відповідною умовою Договору сторонами погоджено строк виконана вимоги Покупця про поставку товару протягом 2 днів.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Однак, відповідачем вимогу позивача від 05.07.2018 року своєчасно не виконано, лист-відповідь від 22.08.2018 року наданий з простроченням.

Також, з листа-відповіді відповідача від 22.08.2018 року вбачається готовність поставити товар на суму лише 1500000 грн., оскільки щодо решти суми відповідач стверджує про закінчення строків давності.

Однак, згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України строком давності є строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У зв'язку з чим, закінчення строку давності не впливає на обсяг зобов'язань, які визначають належність виконання, а стосується лише судового захисту.

Таким чином, за наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов зобов'язання щодо поставки позивачу товару, за який сплачено кошти, що свідчить про безпідставність утримання відповідачем передплачених позивачем коштів у сумі 3 968 200,00 грн. і наявність підстав для їх повернення на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Обставини щодо дотримання сторонами якості товару не підлягають дослідженню в матеріалах даної справи, оскільки поставка не відбулася.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Наслідки спливу позовної давності визначені у ст. 267 Цивільного кодексу України, яка визначає що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (ч.1 ст. 267).

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (ч. 2 ст. 267).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267).

Враховуючи, що позивач міг і мав вжити заходів щодо реалізації ним умов Договору, зокрема, шляхом своєчасного заявлення про наслідки невиконання відповідачем зобов'язання та звернення з вимогами про поставку товару чи повернення коштів реалізувати Договір, однак протягом тривалого часу зволікав з захистом свого права, станом на момент подання позову минув строк позовної давності щодо вимог про повернення коштів, сплачених в період, що перевищує три роки які передували поданню позову. Таким чином, щодо вимоги про повернення коштів в сумі 2468200 грн., передплачених до серпня 2015 року, минув строк давності.

Відповідно, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення 1500000 грн., сплачених 15.04.2016 року.

Позовні вимоги про стягнення 2468200 грн. задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, обґрунтованість підстав для поновлення якого позивачем не доведено.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення 1500000 грн., в решті вимог про стягнення 2468200 грн. позов задоволенню не підлягає у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Парфум» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних рідин» про стягнення 3 968 200,00 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних рідин» (08550, Київська обл., Фастівський р-н, смт. Кожанка, вул. Територія Цукрового заводу, 1б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Парфум» (04074, м. Київ, вул. Коноплянська, 12, код ЄДРПОУ 3220 грн. передплачених коштів та 22500 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Парфум» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних рідин» в частині стягнення 2468200 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу XI Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик