РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2019Справа № 910/11724/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря"

до 1) Київської міської ради

2) дочірнього підприємства "Альтернатива"

про визнання недійсним та скасування рішення Київської міської ради № 973/1977 від 23.02.2017, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди.

При секретарю судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Саленко В.Ю. - представник за довіреністю № 14-06/19 від 23.01.2019 р.;

від відповідача-1: Самелюк К.О. - представник за довіреністю № 225-КМГ-4203 від 20.11.2018 р.;

від відповідача-2: Тризна О.О. - представник за довіреністю № б/н від 08.01.2019 р.,

вільний слухач: ОСОБА_4. - паспорт серії НОМЕР_1, виданий Печерським РВ ГУ ДМС України в місті Києві, 03.07.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" до Київської міської ради, дочірнього підприємства "Альтернатива" про визнання недійсним та скасування рішення Київської міської ради №973/1977 від 23.11.2017, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.07.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.08.2017 р.

04.08.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник відповідача-2 не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.07.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 11.09.2017 р., у зв'язку із неявкою представника відповідача 2 у судове засідання.

08.09.2017 р. до канцелярії суду позивач подав пояснення по справі.

11.09.2017 р. до канцелярії суду відповідач 2 подав відзив на позовну заяву.

11.09.2017 р. до канцелярії суду відповідач 1 подав заперечення до позовної заяви.

В судове засідання 11.09.2017 р. представник відповідача-1 не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.07.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 07.08.2017 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.09.2017 року розгляд справи відкладено на 26.09.2017 року.

25.09.2017 р. до канцелярії суду позивач подав пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.09.2017 року представник відповідача 2 подав заяву про долучення додаткових документів до справи.

В судовому засіданні 26.09.2017 р. оголошено перерву до 03.10.2017 р.

02.10.2017 р. до канцелярії суду позивач подав пояснення по справі.

02.10.2017 р. до канцелярії суду відповідач-2 подав клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

02.10.2017 р. до канцелярії суду відповідач-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача 1 та відповідача 2 в судове засідання 03.10.2017 р. не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про колегіальний розгляд справи у зв'язку з необґрунтованістю вимог.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 24.10.2017 р., у зв'язку із неявкою представників відповідача 1 та відповідача 2 у судове засідання.

У судове засідання 24.10.2017 р. представник відповідача 2 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Суд запропонував представникам позивача та відповідача 1 протягом трьох днів надати перелік питань, які слід поставити перед експертом.

24.10.2017 р. до канцелярії суду позивач подав перелік питань.

Ухвалами господарського суду м. Києва від 24.10.2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зупинено провадження у справі № 910/11724/17 до одержання результатів експертизи.

22.11.2017 р. до канцелярії суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №10021/18-43 від 09.11.2018 року та матеріали справи №910/11724/17.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.11.2018 р. поновлено провадження у справі № 910/11724/17, постановлено, що справу № 910/11724/17 необхідно розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 910/11724/17 призначено на 15.01.2019 р.

04.12.2018 р. до канцелярії суду позивач подав заяву про зміну найменування позивача.

11.01.2019 р. до канцелярії суду відповідач 2 подав заяву про долучення документів до матеріалів справи.

14.01.2019 р. до канцелярії суду позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, клопотання про витребування доказів по справі.

У судове засідання 14.01.2019 р. представник позивача не з'явився, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представники відповідача 1, 2 не заперечували проти клопотання про зміну найменування позивача.

Представники відповідача 1, 2 заперечували проти клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування доказів по справі.

Суд відмовив про задоволення клопотання про витребування доказів та про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.01.2019 року задоволено заяву позивача про зміну найменування. Змінено найменування позивача з публічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" на приватне акціонерне товариство "Київська поліграфічна фабрика "Зоря". Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 28.01.2019 року.

28.01.2019 р. позивач до канцелярії суду подав клопотання про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 28.01.2019 р. представник позивача підтримав дане клопотання та просив суд задовольнити.

Представники відповідачів 1, 2 заперечували проти даного клопотання, просили суд відмовити в задоволенні.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.01.2019 року клопотання приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" про призначення судової експертизи залишено без розгляду.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача 1 заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Київської міської ради «Про передачу дочірньому підприємству «Альтернатива» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування виробничих будівель на вул. Луговій, 1-а в Оболонському районі м. Києва №973/1977 від 23.02.2017 року Київська міська рада вирішила:

1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки дочірньому підприємству «Альтернатива» для експлуатації та обслуговування виробничих будівель на вул.. Луговій, 1-а в Оболонському районі м. Києва (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, справа Д-7345, ДП №01065-04 від 05.12.2016).

2. Передати дочірньому підприємству «Альтернатива», за умови виконання п.3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,4386 га (кадастровий номер :78:214:0015, витяг з Державного земельного кадастру №НВ-016) для експлуатації та обслуговування виробничих будівель на вул. Луговій, 1-а в Оболонському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно (свідоцтво про право власності на майновий комплекс від 29.11.2002).

Позивач вважає, що рішення Київської міської ради «Про передачу дочірньому підприємству «Альтернатива» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування виробничих будівель на вул. Луговій, 1-а в Оболонському районі м. Києва №973/1977 від 23.02.2017 року порушує право власності позивача на нерухоме майно, що знаходиться на цій земельній ділянці, є протиправним та підлягає скасуванню. Так, на земельній ділянці по вул. Лугова, 1-а в Оболонському районі м. Києва знаходиться нерухоме майно (склад зберігання ЗММ), що є власність ПАТ "Київська поліграфічна фабрика "Зоря". Надання зазначеної земельної ділянки в користування виключно дочірньому підприємству «Альтернатива» значно обмежує можливість користування та розпорядження нерухомим майном ПАТ "Київська поліграфічна фабрика "Зоря", а саме неможливістю проїзду до свого об'єкту нерухомості та неможливості вільного розпорядження ним, що перешкоджає здійсненню господарювання. Також, з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або користування земельною ділянкою на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда, а тому, на думку позивача, ПАТ "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" набуло права користування земельною ділянкою на вул.. Луговій, 1-а в Оболонському районі м. Києва під нерухомим майном, що є власністю позивача - літерою Ф (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, кадастровий номер :78:214:0015, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 00).

На думку позивача, все вищезазначене свідчить про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому ущемлює права та інтереси позивача. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач-1 не тільки позбавив позивача права оформити земельну ділянку по фактичному розміщенню нерухомого майна, а й поставив під загрозу право власності позивача на нерухоме майно, яке згідно оскаржуваного рішення опинилося на земельній ділянці, належній третій особі.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 9 Земельного кодексу України передбачено, що Київській міській раді надано широкі повноваження у галузі земельних відносин.

Згідно з пунктом 34 частини 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад, а за пунктом 2 статті 22 Закону України „Про столицю України - місто-герой Київ" Київська міська рада має право визначати особливості землекористування.

Відповідно до статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до змісту цієї норми закону право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях.

Тобто, такі повноваження на території м. Києва є виключною компетенцією Київської міської ради.

Порядок діяльності Київради, її органів, секретаріату Київради та його посадових осіб, депутатів Київради, порядок скликання сесій та призначення пленарних засідань Київради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття Київрадою рішень, порядок формування і організації роботи постійних та тимчасових контрольних комісій, а також участі депутатських фракцій у роботі Київради встановлений Регламентом Київської міської ради, затверджений рішенням Київської міської ради від 07 липня 2016 року № 579/579.

Таким чином, оскаржуване рішення Київської міської ради прийнято в межах повноважень відповідача 1.

Проте, підставою для звернення до суду стало твердження позивача про те, що оскаржуваним рішенням було порушено належне йому право власності на нерухоме майно, що знаходиться на цій земельній ділянці, а саме: склад зберігання ЗММ (нежитлова будівля літера Ф, загальною площею 170 кв.м), що зумовлює неможливість проїзду до цього об'єкту нерухомості та неможливості вільного розпорядження ним, що перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатися ним, а також тягне суттєве зниження вартості майна.

Так, позивачем зазначено, що склад зберігання ЗММ (будівля, літера Ф, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00) набутий позивачем на підставі акту передачі акцій, серія та номер 123 виданий 22.05.1996 року.

В матеріалах справи наявний акт №123 від 22.05.1996 року передачі акцій відкритому акціонерному товариству «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» (складений 13.05.1996 року).

У реєстраційному посвідчення на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям від 07.08.1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації посвідчено, що домоволодіння №1а по вулиці Луговій в місті Києві зареєстровано за відкритим акціонерним товариством «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» на підставі акту передачі акцій №123 від 22.05.96р. та записано в реєстрову книгу за реєстровим №152-з домоволодіння №1а по вулиці Лугова в цілому складається з нежитлових будівель та споруд згідно з відомістю.

Відповідно до протоколу №12 позачергових зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» від 05.07.2002р., вирішено у зв'язку із економічною доцільністю створити (заснувати) 7 дочірніх підприємств ВАТ «КПФ «Зоря», єдиним власником (засновником) яких є ВАТ «КПФ «Зоря», із статутними фондами, сформованими за рахунок майна, переданого ВАТ «КПФ «Зоря» в якості внеска до статутного фонду для формування їх цілісного майнового комплексу в обмін на емітовані ними корпоративні права. Передати по акту приймання-передачі в якості внеска до статутного фонду, зокрема, дочірнього підприємства «Альтернатива» майно у складі: склад-ангар - загальною площею 166,6 кв.м, позначений на плані літерою - И, за ціною його балансової вартості - 369,4 грн., корпус глибокого друку. Цех №6. Склад підвал - загальною площею 1642,2 кв.м., позначений на плані літерою Л, за ціною їх балансової вартості - 1269,44 грн., спец споруда ЦО - загальною площею 458,5 кв.м позначений на плані літерою У, за ціною його балансової вартості - 270754,91 грн., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул.. Лугова, 1-а.

10.07.2002 року між відкритим акціонерним товариством «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» та дочірнім підприємством «Альтернатива» підписано акт приймання-передачі основних засобів в якості внеску до статутного фонду щодо вищезазначеного майна.

Рішенням Господарського суд міста Києва від 12.05.2006 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2006 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2006 року у справі №17/268-23/124 позов задоволено. Зобов'язано Відкрите акціонерне товариство "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" (04074, м. Київ, вул. Лугова, 1А, , р/р 1 в АКБ "Форум" м. Києва, МФО 322948) погодити та підписати Акт встановлення та узгодження в натурі зовнішніх меж земельної ділянки Дочірнього підприємства "Альтернатива" по вул. Лугова, 1-А від 07.06.2005 р.

У вищезазначеному рішенні зазначено, що позивач (дочірнє підприємство "Альтернатива") звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання відповідача погодити технічний звіт по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки :78:214:0015 та підписати Акт встановлення та узгодження в натурі зовнішніх меж ділянки від 07.06.2005 р.

У вищезазначеному рішенні встановлено, що відповідно до Реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №004361 від 17.12.2002 р. та Свідоцтва № 010006088 від 29.11.2002 р. про право власності на майновий комплекс позивач є власником цілісного майнового комплексу загальною площею 2 267,30 кв. м., а саме: споруди ЦО (літера У) - 458,50 кв. м., корпусу глибокого друку , цех № 6, складу-підвалу (літера Л) - 1 642,20 кв. м., складу-ангару (літера И) - 166,60 кв.м., розташованих у м. Києві, по вул. Лугова, 1-А.

Вказані об'єкти нерухомості зареєстровані в БТІ м. Києва як цілісний майновий комплекс, реєстраційне посвідчення №004361 від 17 грудня 2002 р. На час розгляду справи вказані об'єкти перебувають у власності позивача на підставі свідоцтва про право власності на майновий комплекс серія МК № 010006088 від 29.11.2002 р.

Відповідачем (ВАТ "Київська поліграфічна фабрика "Зоря") не надано жодного з передбачених законодавством України документів, що у встановленому порядку підтверджують право власності останнього на склад паливно-мастильних матеріалів (літера „Ф"), побутове приміщення, прохідну, автомобільний майданчик, бетонний паркан, а також що свідчили б про державну реєстрацію прав власності на вказану нерухомість. Сам факт сплати відповідачем податку на землю не підтверджує наявності у останнього права власності на землю.

З довідки-характеристики Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №1063153 від 06.06.2005р. вбачається, що видана організації відкрите акціонерне товариство «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» для відчуження нерухомого майна, про те, що нерухоме майно, яким є нежитлові будівлі та споруди, які знаходять за адресою місто Київ, вул. Лугова, буд 1а зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 152-3 за відкритим акціонерним товариством «Київська поліграфічна фабрика «Зоря», документи на підставі яких підтверджується право власності: акт передачі, між Регіональним відділення Фонду державного майна України по м. Києву та ВАТ «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» номер №123 від 22.05.1996р., щодо, зокрема, склад для зберігання ЗММ (спорудження) (літ. Ф), матеріал стін та будівель та споруд: металева сітка, балансовою вартістю 7679,43 грн.

Відповідно до довідки про показання об'єкта нерухомого майна НЖ-2016 №2819 від 15.09.2016 Київське міське бюро інвентаризації повідомило, що відповідно до проведеної інвентаризації від 13.09.2016 загальна площа споруди літ. «Ф» за адресою вул.. Лугова, буд-1 становить - 170,00 кв.м. При оформленні правовстановлюючих документів дані технічної інвентаризації не використовувались.

Як зазначено відповідачем 2 та не заперечувалось позивачем 04.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., зареєстровано право власності ПАТ «КПФ «Зоря» на нерухоме майно, а саме будівлю, літера Ф нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А.

Наказом Міністерства Юстиції України №239415 від 02.08.2016 року Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, задоволено скаргу дочірнього підприємства «Альтернатива» від 08 липня 2016 року №08/07-16 у повному обсязі. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 липня 2014 року №14221272, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В.

Відповідно до вищезазначеного наказу, рішення від 04.07.2014 про державну реєстрацію нерухомого об'єкту: будівлі, літера «Ф» за адресою: м. Київ, вул. Лугова, будинок 1А було скасовано.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №70656878 від 17.10.2016 року та №91584995 від 10.07.2017 року, 26.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В. зареєстровано право власності ПАТ «КПФ «Зоря» на нерухоме майно, а саме будівлю, літера Ф склад зберігання ЗММ, загальною площею 170 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А (номер запису про право власності: 16605973, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000). Підставою виникнення права власності є: акт передачі акцій відкритому акціонерному товариству «Київська поліграфічна фабрика «Зоря», серія та номер: 123, виданий 22.05.1996, видавник: Регіональне відділення Фонду державного майна України в м. Києві, висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, серія та номер: 12381, виданий 22.09.2016, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації, довідка про показники об'єкта нерухомого майна, серія та номер: НЖ-2016 №2819, виданий 15.09.2016, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації.

ДП «Альтернатива» вважає, що дії реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, в особі спеціального суб'єкта, на якого покладено функції державного реєстратора приватного нотаріуса Хоменко В.В., щодо внесення вдруге запису про право власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, а саме: будівля, літера «Ф» нежитлові приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А на підставі рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 000 від 26.09.2016 є незаконним та зазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності: 16605973 від 26.09.2016 - зареєстровано свідомо всупереч нормам чинного законодавства. А тому, відповідач 2 звернувся до Головного управління Національної поліції в місті Києві, у зв'язку з чим, до Єдиного реєстру судових розслідувань відкрите кримінальне провадження №0004303.

В межах кримінального провадження №0004303 проведено будівель-технічну експертизу. Відповідно до висновку експерта №19/13-3/16-СЕ/18 від 03.04.2018 року Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центу МВС: 1. Металеві ємності, що змонтовані на бетонних опорах, які розміщені на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А, за своїм конструктивним виконанням та планувальним рішенням, класифікувати як будівельний об'єкт (нерухоме майно - будівлі, споруди тощо) не вбачається за можливе. 2. Перенесення об'єктів, а саме металевих ємності, змонтованих на бетонних опорах, які розміщені на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А, можливо без їх руйнування та заподіяння їм істотної шкоди або знецінення. 3. Об'єкти, а саме металеві ємності, які змонтовані на бетонні опори, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А, не відносяться до «нерухомого майна».

Також, в матеріалах справи наявний висновок експертного дослідження №19/13-3/165-ЕД/17 від 21.11.2017 року Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центу МВС, проведений на замовлення ПАТ «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» (щодо проведення будівельно-технічного експертного дослідження), в якому зазначено, що 1. Склад зберігання ЗММ, що розміщений на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А та позначений на схематичному плані під літерою «Ф», реєстраційний номер 000, відноситься до об'єктів нерухомого майна. 2. Склад зберігання ЗММ, що розміщений на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А та позначений на схематичному плані під літерою «Ф», реєстраційний номер 000, відноситься до категорій будівель. 3. Перенесення бетонного резервуару складу зберігання ЗММ, який фактично розміщений на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А та позначений на схематичному плані під літерою «Ф», реєстраційний номер 000, без його часткового руйнування неможливо.

Також, до матеріалів справи позивачем подано висновок експерта №340/12/2018 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 18.12.2018 року ТОВ «Експертно-дослідна служба України» (проведеної на замовлення ПрАТ «Київська поліграфічна фабрика «Зоря»), в якому зазначено, що колодязі (резервуари), які є невід'ємною частиною складу зберігання ЗММ за адресою: м. Київ, Оболонський адміністративний район, вул. Лугова-1-А (один «а»), що позначений на схематичному плані під літерою «Ф», за своїми характерними ознаками відповідно до положень нормативно-правових документів відносяться до об'єктів нерухомого майна, оскільки нерозривно пов'язаними із землею і не можуть бути переміщені у просторі без руйнації, значного знецінення та зміни цільового призначення.

Проте, в межах даної справи судом призначено судово будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №10021/18-43 від 09.11.2018 року встановлено, що склад зберігання ЗММ (металеві ємності в кількості 6 шт.), який розташований на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова-1-А і позначений на схематичному плані під літерою «Ф» (реєстраційний номер 000), відповідно до положень нормативно-правових документів є рухомим майном. Об'єкти дослідження, які розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова-1-А, позначеної на схематичному плані під літерою «Ф» (реєстраційний номер 000), згідно таблиці «Класифікація будівель та споруд», яка міститься Державному класифікаторі будівель та споруд (ДК 018-2000), можливо віднести до класу - 1252.2 «Резервуари та ємності інші».

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Частиною 1 статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1 статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки судом встановлено, що склад зберігання ЗММ, який розташований на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова-1-А і позначений на схематичному плані під літерою «Ф» (реєстраційний номер 000) не є об'єктом нерухомого майна, а тому на дану земельну ділянку не поширюються норми статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 ЦК України щодо того, що при відчуженні нерухомого майна відбувається автоматичний перехід до набувача права власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

При вирішенні спору у справі господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з системного аналізу ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Верховний Суд України у Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України вказав наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З огляду на викладене вище, суд за наслідками оцінки обставин справи в сукупності з перевіркою їх наданими сторонами доказами, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що відповідачем 1 порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому відсутні підстави визнання недійсним та скасування Рішення третьої сесії восьмого скликання Київської міської ради №973/1977 від 23.02.2017 року «Про передачу дочірньому підприємству «Альтернатива» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування виробничих будівель на вул. Луговій, 1-а в Оболонському районі м. Києва, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позивача щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за адресою: вул.. Лугова, 1-а (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, кадастровий номер :78:214:0015) укладений між дочірнім підприємством «Альтернатива» та Київською міською радою на підставі Рішення третьої сесії восьмого скликання Київської міської ради №973/1977 від 23.02.2017 року «Про передачу дочірньому підприємству «Альтернатива» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування виробничих будівель на вул. Луговій, 1-а в Оболонському районі м. Києва - договір оренди земельної ділянки, серія та номер: 178, виданий 14.06.2017, видавник: Кравченко Н.П, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: вул.. Лугова, 1-а (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, кадастровий номер :78:214:0015) за дочірнім підприємством «Альтернатива» (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 35673487 від 15.06.2017 16:29:29, приватним нотаріусом Кравченко Наталія Петрівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ) є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній оригінал чи належним чином завірена копія договору оренди земельної ділянки, серія та номер: 178 від 14.06.2017.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 104, ст.ст. 129, 232-233, 236-238, 240-241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 12.02.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий