ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019. Справа № 917/1524/18

м. Полтава

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж-М", вул. Велика Набережна, 27, кв. 44, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до Фізичної особи-підприємця Чирви Станіслава Анатолійовича, АДРЕСА_1

про стягнення 93767,63 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж-М" (далі - позивач/ ТОВ "Будмонтаж-М") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Чирви Станіслава Анатолійовича (далі - відповідач/ ФОП Чирва С.А.) 93767,63 грн., в тому числі 90000,00 грн. боргу з попередньої оплати товару, 2610,00 грн. інфляційних та 1157,63 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов усного договору поставки будматеріалів № 7/15-ДП від 07.06.2018.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.01.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, сторін повідомлено, що розгляд справи відбудеться 05.02.2019.

В судове засідання 05.02.2019 сторони не з'явилися.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового розгляду справи по суті, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення.

Копія ухвали суду від 09.01.2019 направлена на адресу позивача повернулася не врученою у зв'язку із закінченням строку зберігання поштового відправлення.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Адреса позивача зазначена у позовній заяві відповідає місцезнаходженню ТОВ "Будмонтаж-М", відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, і їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач відзиву на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив.

Натомість, до початку судового засідання, 05.02.2019 від відповідача надійшов лист, у якому він повідомляє суду про те, що ним були своєчасно виконано всі зобов'язання перед позивачем по поставці товару на суму 90000,00 грн. В зв'язку з цим він просить суд відмовити у позові повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Рішення приймається в порядку ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у позовній заяві зазначає, що на початку червня 2018 року між ним та відповідачем був укладений усний договір поставки будматеріалів, за умовами якого відповідач зобов'язався поставити (передати у власність) позивачу будматеріали за обумовленим договором переліком, а позивач, в свою чергу, зобов'язувався здійснити попередню оплату товару загальною вартістю 90000,00 грн. та прийняти від відповідача товар за зазначеним зобов'язанням.

За твердженням позивача сторонами було обумовлено строк (термін) виконання зобов'язання продавцем (постачальником) товару: наступного дня після отримання від покупця суми повністю оплаченого товару.

Платіжними дорученнями № 44 від 08.06.2018 на суму 50000,00 грн. та № 45 від 14.06.2018 на суму 40000,00 грн. позивач здійснив відповідачу передоплату товару на загальну суму 90000,00 грн.

На підтвердження вказаного позивачем надано копії зазначених платіжних доручень, в призначенні платежу яких є посилання: "за буд. матер. за договором 7/15-ДП від 07.06.2018р."

У письмовому поясненні № 1 позивач зазначив, що задля належного ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, усному договору на поставку будівельних матеріалів, який укладено між сторонами, було присвоєно № 7/15-ДП, і саме на вказаний договір міститься посилання в платіжних дорученнях № 44 від 08.06.2018 та № 45 від 14.096.2018.

Як зазначає позивач у позовній заяві, в порушення умов договору, 15.06.2018 та в подальшому, продавець товару - ФОП Чирва С.А. поставку оплаченого товару покупцеві - ТОВ «БУДМОНТАЖ-М» не здійснив. На численні телефонограми представників покупця з вимогами виконання умов договору поставки та передачу (здійснення поставки) купленого товару покупцеві, відповідач не реагує.

Також позивач вказує, що ним була пред'явлена відповідачу вимога від 27.09.2018 про повернення суми попередньої оплати товару, в зв'язку з не переданням товару покупцеві у встановлений договором строк, яка залишена відповідачем без реагування та без задоволення.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 90000,00 грн. боргу з попередньої оплати товару.

Крім цього, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу на суму боргу 2610,00 грн. інфляційних за період з червня по жовтень 2018 року та 1157,63 грн. 3% річних за період з 01.06.2018 по 31.10.2018.

Вказані суми інфляційних та 3% річних позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у листі від 05.02.2019 (вх. № 1067) повідомив суду про те, що ним були своєчасно виконано всі зобов'язання перед позивачем по поставці товару на суму 90000,00 грн., в зв'язку з цим він просить суд відмовити у позові повністю.

На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копії видаткових накладних № 563.1 від 08.08.2018 на суму 39999,85 грн. та № 575.1 від 15.08.2018 на суму 50000,15 грн., які підписані обома сторонами.

Вказані накладні підтверджують факт здійснення відповідачем поставки товару позивачу на загальну суму 90000,00 грн.

Крім цього, відповідачем надано копію акту звіряння взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.01.2018 по 31.01.2019 , згідно якого кінцеве сальдо становить 0,00 грн.

Також до свого листа відповідач додав оригінал мирової угоди від 31.01.2019, укладеної між сторонами, згідно якої сторони домовилися про наступне:

1. Відповідач поставив, а Позивач прийняв будівельні матеріали згідно видаткової накладної № 575.1 від 15.08.2018р. на суму 50000,15 грн. та видаткової накладної № 563.1 від 08.08.2018 на суму 39999,85 грн., на загальну суму 90000,00 грн.

2. Відповідач та Позивач підписали акт звіряння взаємних розрахунків від 31.01.2019, чим підтвердили, що Позивач не має жодних майнових претензій до Відповідача з приводу заборгованості.

3. Позивач та Відповідач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

Згідно ст. 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Оскільки сторонами не подано спільну заяву про затвердження мирової угоди, суд не приймає надану відповідачем мирову угоду до розгляду. Окрім того, вказана мирова угода не врегульовує спір, а лише підтверджує факт відсутності у відповідача заборгованості по поверненню суми передоплати.

До того ж відповідач у листі зазначив, що вказана мирова угода затвердженню судом не підлягає.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Позивач стверджує та відповідач не заперечує, що між сторонами у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт оплати позивачем відповідачу 90000,00 грн. в рахунок передоплати за будівельні матеріали по договору № 7/15-ДП від 07.06.2018., з них 50000,00 грн. сплачено 08.06.2018 та 40000,00 грн. - 14.06.2018.

Позивач стверджує, що сторонами в усному договорі поставки було обумовлено строк (термін) виконання зобов'язання продавцем (постачальником) товару: наступного дня після отримання від покупця суми повністю оплаченого товару.

Проте, вказане твердження позивача не підтверджується жодними доказами, а отже судом до уваги не береться.

Відповідно до ст. 633 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази пред'явлення позивачем вимоги до відповідача про поставку товару.

Згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних № 575.1 від 15.08.2018р. на суму 50000,15 грн. та № 563.1 від 08.08.2018 на суму 39999,85 грн., відповідач поставив позивачу оплачений товар у повному обсязі.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення 90000,00 грн. боргу з попередньої оплати товару є не обґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача сум інфляційних та 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем не доведено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з повернення суми передоплати. Навпаки, судом встановлено виконання відповідачем зобов'язань щодо поставки товару (видаткові накладні; акт звіряння; угода від 31.01.19, що підтверджує відсутність заборгованості), в зв'язку з цим нарахування позивачем інфляційних та 3% річних є неправомірним.

Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі та не підлягають відшкодуванню.

Крім цього, позивач у позові просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

У зв'язку з відмовою у позові в повному обсязі та покладенням на позивача судових витрат, судом не досліджується обґрунтованість вимоги позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 07.02.2019.

Суддя О.С. Семчук