ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа№ 911/718/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області

від 28.08.2018 (повний текст складено 30.08.2018)

у справі № 911/718/18 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Софія»

Софіївсько-Борщагівської сільської ради

Києво-Святошинського району Київської області»

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» (далі КП «Софія» Софіївсько-Борщагівської СР Києво-Святошинського району Київської області», відповідач) про стягнення 210 762,23 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором купівлі-продажу природного газу №2039/15-ТЕ-17 від 25.11.2014 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ, відтак просило стягнути з відповідача на користь позивача 173 30,95 грн пені, 10 862,34 грн 3 % річних, 26 168,94 грн інфляційних збитків.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що на підставі п. 2.5 спільного протокольного рішення від 16.06.2016 про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №17.20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» позивачу було перераховано кошти в сумі 208 001, 25 грн за спожитий у 2015 році газ, що підтверджується платіжним дорученням №7 від 23.06.2016. За твердженнями відповідача, нараховані позивачем штрафні санкції не підлягають задоволенню, оскільки умови оплати природного газу згідно спірного договору поставки сторонами було змінено, що свідчить про недопущення відповідачем прострочення оплати на зазначених умовах. Крім цього, відповідач стверджував, що на момент звернення до суду строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій сплинув, відтак просив суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

11.06.2018 до Господарського суду Київської області надійшли заперечення позивача на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, в яких зазначено, що за умовами п. 9.3 Договору строк позовної давності щодо стягнення основного боргу, пені та штрафу, а також 3 % річних та інфляційних втрат за взаємною згодою сторін було збільшено та встановлено у пять років. Заявлена у позові пеня, на переконання позивача, нарахована відповідно до вимог Господарського кодексу України. Позивач також стверджував, що пунктом 7.6. Договору сторони погодили, що з урахуванням п. 10.3 Договору, укладення договорів про проведення взаєморозрахунків, підписання сторонами згідно постанови КМУ від 11.01.2005 року №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за Договором, включаючи, але не обмежуючись обовязком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі на підставі ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання спірних протокольних рішень.

В поданих суду першої інстанції запереченнях, відповідач зазначив, що є теплопостачальним підприємством і на нього поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII, відповідно до ч. 3 ст. 7 якого нараховані пеня, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають списанню, адже станом на день набрання чинності вказаного закону (30.11.2016) заборгованість за спожитий газ у відповідача відсутня.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.08.2018 у справі № 911/718/18 у задоволенні позову ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до КП «Софія» Софіївсько-Борщагівської СР Києво-Святошинського району Київської області» про стягнення 210 762, 23 грн, з яких: 173 730, 95 грн пені, 10 862, 34 грн 3 % річних, 26 168, 94 грн інфляційних втрат відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, за неправильного застосування норм матеріального та порушення вимог процесуального права, а саме Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», ст. ст. 598-599 ЦК України та ст.ст. 3, 74, 76 ГПК України. За твердженнями апелянта, застосування судом першої інстанції приписів згаданого Закону при вирішенні цього спору є безпідставним, адже виходячи з аналізу його норм учасниками процедури врегулювання заборгованості, яка включає в себе й списання заборгованості, є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, які включені до реєстру, однак матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів включення відповідача до відповідного реєстру, а тому застосування ч. 3 ст. 7 цього Закону є неправомірним.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що виконання приписів ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

В судове засідання апеляційної інстанції 05.02.2019 зявились представники сторін, представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 25.11.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач, продавець за договором) та КП «Софія» Софіївсько-Борщагівської СР Києво-Святошинського району Київської області» (відповідач, покупець за договором) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №2039/15-ТЕ-17 (далі Договір) з подальшими змінами, внесеними Додатковими угодами №1 від 20.03.2015, №2 від 20.07.2015, №3 від 15.10.2015, №4 від 25.11.2015, №5 від 30.12.2015.

За умовами п.п. 1.1,1.2 Договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 1220 тис.куб.м. (один мільйон двісті двадцять тисяч куб.м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): І квартал 670 (січень 240, лютий 230, березень 200); ІІ квартал 80 (квітень 80, травень 0, червень 0); III квартал 0 (липень 0, серпень 0, вересень 0), IV квартал 470 (жовтень 80, листопад 170, грудень 220).

Продавець згідно п. 3.1 Договору передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. (п. 3.3 Договору).

За змістом п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн з урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1 309,20 грн.

У разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3 Договору).

Відповідно до п. 5.5 Договору загальна вартість природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

За умовами 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.п. 7.1, 7.2 Договору).

Відповідно до п. 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Договір згідно розділу 11 набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки в силу приписів ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 807 001,25 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 за січень 2015 на суму 258 776,47 грн, від 28.02.2015 за лютий 2015 на суму 221 161,83 грн, від 31.03.2015 за березень 2015 на суму 199 262,85 грн, від 30.04.2015 за квітень 2015 на суму 75 414,43 грн, від 31.10.2015 за жовтень 2015 на суму 155 431,12 грн, від 30.11.2015 за листопад 2015 на суму 414 390,16 грн, від 31.12.2015 за грудень 2015 на суму 482 564,39 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище згадувалось, пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Разом з цим, за матеріалами справи 16.06.2016 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області (сторона №1), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона №2), КП «Софія» Софіївсько-Борщагівської СР Києво-Святошинського району Київської області» (сторона №3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №172.0 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20, за умовами п. 2.5 якого розрахунки проводяться за такою схемою: сторона №3 (КП «Софія» Софіївсько-Борщагівської СР Києво-Святошинського району Київської області») перераховує стороні останній (Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») кошти у сумі 286 400,00 грн, у т.ч. ПДВ 47 733,33 грн, зокрема, 208 001,25 грн за природний газ 2015 рік згідно Договору №2039/15-ТЕ-17від 25.11.2014, із записом в графі призначення платежу: «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, за природний газ за 2015 рік, договір від 25.11.2014 №2039/15-ТЕ-17, у тому числі ПДВ 346 66,87 грн».

Відповідно до п. 2.5 зазначеного спільного протокольного рішення позивачу було перераховано кошти у сумі 208 001,25 грн за спожитий у 2015 році газ, що підтверджується платіжним дорученням №7 від 23.06.2016 і свідчить про здійснення відповідачем розрахунку за отриманий у 2015 році природний газ в повному обсязі

Проте зобов'язання, які взяв на себе за умовами Договору відповідач щодо оплати вартості поставленого газу у встановлений договором строк були порушені внаслідок несвоєчасного здійснення розрахунку, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 17.02.2015 по 30.06.2016.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 згаданої постанови пленуму).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, інфляційних втрат та 3 % річних, апеляційний суд дійшов висновку, що такі нарахування позивачем виконано арифметично правильно й відповідно до чинного законодавства, проте вони не підлягають стягненню.

Процедура врегулювання заборгованості на підставі п. 1 ст. 1 Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016, це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Преамбулою Закону України № 1730-VIII встановлено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Учасниками процедури врегулювання заборгованості, як визначено ст.1 згаданого Закону, є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

За приписами ч. 3 ст. 7 Закон України №1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на систему наведених положень чинного законодавства, застосування положень ч. 3 ст. 7 згаданого Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в межах своєї компетенції).

Як встановлено матеріалами справи, заборгованість за поставлений природний газ, що використовувалась відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась населенням (п. 1.2 Договору), погашена ним в повному обсязі до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти на підставі ч.3 ст.7 згаданого Закону підлягають списанню з дня набрання чинності Законом.

За змістом ст. ст. 4, 5, 6 цього Закону до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, в той час як ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII визначено, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Законом.

Таким чином, до заборгованості, яка виникла і погашена до набрання чинності відповідним Законом, не можуть застосовуватись передбачені цим Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Виконання вимог ч. 3 ст.7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості. Відповідно доводи позивача (апелянта) в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Аналогічні висновки щодо застосування вимог ч. 3 ст. 7 вищезгаданого Закону викладені Верховним Судом у постановах від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, а також в постанові Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16. Відповідно посилання позивача (апелянта) на ряд постанов Вищого господарського суду України за 2017 з протилежною правовою позицією, як безпідставні та необґрунтовані відхиляються судом апеляційної інстанції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування положень права, викладених в постановах Верховного Суду ( ч. 4 ст. 236 ГПК України).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3% річних немає й в задоволенні позову має бути відмовлено.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності щодо позовних вимог та застосування наслідків такого спливу, слід зазначити, що за приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом вказаної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на встановлення обставин відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, не застосовуючи при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування вимог матеріального (Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», ст. ст. 598-599 ЦК України) та порушення норм процесуального права (ст.ст. 3, 74, 76 ГПК України) не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2018 у справі № 911/718/18 без змін.

Матеріали справи № 911/718/18 повернути до Господарського суду Київської області .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.02.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

ОСОБА_1