ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.02.2019 Справа № 908/356/19

м. Запоріжжя

Головуючий суддя - Корсун В.Л., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" від 14.02.19 № 78,7-з про забезпечення позову

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", 72454, Запорізька область, Приазовський район, с. Степанівна Перша, вул. Мартинова, буд. 1-А

до відповідача 1: Приазовської районної державної адміністрації, 72401, Запорізька область, смт Приазовське, вул. Покровська, буд. 31

до відповідача 2: приватного підприємства «Дружба-2018», 69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63-а

про скасування розпоряджень та визнання недійсними договорів оренди землі.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

14.02.19 до господарського суду Запорізької області від товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" (надалі ТОВ "Агротіс") надійшла позовна заява від 14.02.19 № 78,7-п з позовними вимогами до Приазовської районної державної адміністрації (надалі Приазовська РДА, відповідач 1) та до приватного підприємства «Дружба-2018» (далі ПП «Дружба-2018», відповідач 2) про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації від 21.12.18 № 572;

- визнання незаконним та скасування розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації від 21.12.18 № 571;

- визнання недійсним договору оренди землі від 21.12.18, укладений між Приазовською районною державною адміністрацією, як орендодавцем та приватним підприємством «Дружба-2018», як орендарем щодо земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_2, площею 10,07 га;

- визнання недійсним договору оренди землі від 21.12.18, укладений між Приазовською районною державною адміністрацією, як орендодавцем та приватним підприємством «Дружба-2018», як орендарем щодо земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_1, площею 68 га.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 908/356/19 між суддями від 14.02.19 вказану позовну заяву визначено для розгляду судді Корсуну В.Л.

Разом з позовною заявою ТОВ "Агротіс" від 14.02.19 № 78,7-п до суду надійшла заява від 14.02.19 № 78,7-з про забезпечення позову, в якій позивач просить суд заборонити ПП «Дружба-2018» (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63-а, ) та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження земельними ділянками, будь-які дії щодо знищення, привласнення, зіпсування посівів, насаджень сільськогосподарських тв інших культур, та виробленої сільськогосподарської продукції, розміщених на земельних ділянках кадастровий № НОМЕР_2, площею 10,07 га та кадастровий № НОМЕР_1, площею 68 га.

В обґрунтування вимог вказаної заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що умисними діями Приазовською РДА без належних повноважень та незважаючи на обізнаність про наявність спору (справа № 908/1616/18 про визнання незаконним та скасування розпорядження від 10.07.18 № 260) та про наявність розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.18 № 617 (яким скасовано розпорядження Приазовської РДА від 10.07.18 № 260), Приазовською РДА вжито заходів щодо укладення оспорюваних договорів оренди земельних ділянок з ПП «Дружба-2018». На думку заявника, зазначеними діями Приазовською РДА фактично створено умови, що прямо порушують право ТОВ «Агротіс» на користування та розпорядження земельною ділянкою (правовою підставою якого є чинний договір оренди земельної ділянки), шляхом надання права користування ПП «Дружба-2018», тобто на час подання відповідної позовної заяви і до вирішення останньої по суті фактично у двох суб'єктів господарювання наявна правомочність користування земельними ділянками, які є предметом оренди оспорюваних договорів оренди. Також, позивач зазначає, що укладення оспорюваних договорів між відповідачами, здійснено після часу, в якому виконуються посівні роботи з посіву озимих сільськогосподарських культур, тобто земельні ділянки є засіяними зерновими культурами ще до укладання оспорюваних договорів. Тобто, власником посівів, насаджень сільськогосподарських та інших культур, та виробленої у майбутньому продукції є ТОВ «Агротіс», а правовий статус земельних ділянок щодо суб'єкта користування останніми на час подання позову є невизначеним та оспорюваним, створюється пряма загроза знищення, привласнення, зіпсування посівів, насаджень сільськогосподарських та інших культур, виробленої у майбутньому продукції, та як наслідок завдання ТОВ «Агротіс» збитків. З урахуванням прямої загрози, завдання збитків ТОВ «Агротіс», на думку заявника, розумним, обґрунтованим та адекватним заходом забезпечення позову є заборона відповідачу-2, та іншим особам (з огляду на можливість укладення договорів суборенди) користуватися та розпоряджатися земельними ділянками, які є предметом оренди оспорюванних договорів, вчиняти будь-які дії направлені на знищення, привласнення, зіпсування посівів, насаджень сільськогосподарських та інших культур, та виробленої сільськогосподарської продукції, оскільки посіви та насадження сільськогосподарських культур в силу приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України є власністю ТОВ «Агротіс», а будь-які дії щодо користування відповідними земельними ділянками відповідачем-2 або іншими особами (з огляду на можливість укладення договорів суборенди) призведуть до знищення, привласнення, зіпсування посівів, насаджень сільськогосподарських та інших культур, та виробленої сільськогосподарської продукції.

Розглянувши матеріали заяви ТОВ «Агротіс» від 14.02.19 №78,7-з про забезпечення позову з наданими до неї документами судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2 днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 140 ГПК України).

За змістом ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», забезпечення позову як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови (далі - рішення) в апеляційному або у касаційному порядку.

Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

В п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу у позивача в ускладненні відновлення порушених прав без наведення відповідного обґрунтування та надання належних доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження виникнення у заявника підстав для того, щоб просити суд забезпечити позов до матеріалів заяви про забезпечення позову від 14.02.19 № 78,7-з надано:

- документ про сплату судового збору;

- документи, що підтверджують повноваження представника, додані до позовної зави.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, тому у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін; імовірність настання вищезазначених негативних наслідків в разі невжиття таких заходів. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Між тим, із змісту заяви не вбачається жодного обґрунтованого припущення та не надано належних доказів на підтвердження того, що існують обставини, які дійсно можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення. Самі лише посилання позивача на те, що існує загроза щодо знищення, привласнення, зіпсування посівів, насаджень сільськогосподарських та інших культур, та виробленої сільськогосподарської продукції, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Приймаючи до уваги вищевикладене, заява ТОВ «Агротіс» від 14.02.19 № 78,7-з про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76, 77, 86, 136-141, 144, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Агротіс» у задоволенні заяви від 14.02.19 № 78,7-з про забезпечення позову у вигляді заборони ПП «Дружба-2018» (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63-а, ) та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження земельними ділянками, будь-які дії щодо знищення, привласнення, зіпсування посівів, насаджень сільськогосподарських, інших культур та виробленої сільськогосподарської продукції, розміщених на земельних ділянках кадастровий № НОМЕР_2 площею 10,07 га та кадастровий № НОМЕР_1 площею 68 га.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Статтею 235 ГПК України визначено, що ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України закріплено, що окремо від рішення суду першої інстанції мажуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Згідно з вимогами ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 15.02.19.

Суддя В.Л. Корсун