УХВАЛА

04 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 909/82/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.,

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агро-Союз",

ініціюючий кредитор - Компанія Naran advisory corporation,

заявник касаційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Агро-Союз",

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Агро-Союз"

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду

від 03.12.2018

у складі колегії суддів: Матущака О.І. (головуючий), Мирутенка О.Л., Якімець Г.Г.,

у справі за заявою Компанії Naran advisory corporation

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агро-Союз"

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Агро-Союз" на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.11.2017 у справі № 909/82/16.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник звернувся 13.11.2018 з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.11.2017, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, проте з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з належним його обґрунтуванням не звертався. Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Агро-Союз" не надано доказів набуття статусу кредитора у справі про банкрутство ТОВ "Корпорація "Агро-Союз".

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Агро-Союз" (далі - ТОВ НВФ "Агро-Союз", заявник) 12.12.2018 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 909/82/16 господарського суду Івано-Франківської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 909/82/16 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 25.01.2019.

Колегія суддів Касаційного господарського суду, розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ НВФ "Агро-Союз", дійшла висновку про повернення касаційної скарги, як такої, що оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, з наступних підстав.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За змістом пункту 4 частини 4 статті 292 ГПК касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 287 ГПК України такими підставами є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Тобто, процесуальний закон покладає на скаржника обов'язок зазначити в касаційній скарзі про неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яких припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття оскаржуваних рішень. Скаржник повинен зазначити, які саме норми матеріального чи процесуального права, на його думку, порушено або застосовано неправильно, у чому полягає це порушення або неправильне застосування

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

Касаційна скарга ТОВ НВФ "Агро-Союз" зводиться до цитування статей Господарського процесуального кодексу України та викладення фактичних обставин справи, проте заявник не зазначає суті порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та в чому полягає порушення положень вказаних норм чи помилковість їх застосування.

Враховуючи вказане, Суд дійшов висновку про застосування до поданої касаційної скарги наслідків, передбачених пунктом 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у вигляді повернення скарги без розгляду.

Крім того, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 Господарського процесуального кодексу до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі касаційної скарги) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. п. 7 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2018 встановлений у розмірі 1 762, 00 грн.

Отже, звертаючись з касаційною скаргою на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 про відмову у відкритті апеляційного провадження, заявнику належало сплатити судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн.

Разом з тим, до касаційної скарги ТОВ НВФ "Агро-Союз" не додано доказів сплати судового збору, проте заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання ТОВ НВФ "Агро-Союз" зазначає, що у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем позбавлено можливості сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги) не передбачено можливості відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги з підстав викладених в клопотанні поданому заявником касаційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів зазначає, що заявником не доведено свого складного фінансового становища, оскільки суду касаційної інстанції не надано документів фінансово-господарської звітності підприємства, які містять відомості про стан активів та пасивів суб'єкта господарювання, як і не надано будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовується заявлене клопотання.

Крім того, відповідно до вимог ст. 291 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017, особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Проте, заявником взагалі не додано доказів надіслання копії касаційної скарги, іншим учасникам у справі, листом з описом вкладення.

З урахуванням вказаного та перелічених недоліків касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наголошує на необхідності дотримання положень статті 43 Господарського процесуального кодексу щодо добросовісного користування та недопущення зловживання процесуальними правами.

На підставі викладеного та керуючись 290, 291, пунктом 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Агро-Союз" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 909/82/16 повернути скаржнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков