СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. Справа № 922/655/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від боржника - Жупинського М.А. - на підставі довіреності від 10.09.2018 №130,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС", м.Харків, (вх.№200Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/655/18 (суддя Жельне С.Ч., постановлену в м.Харків о 09:17год., дата складення повного тексту - 09.01.2019)

за позовом: Фізичної особи-підприємця Коваленко Ігоря Вікторовича, м.Харків,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС", м.Харків,

про стягнення 86921,10грн.,

ВСТАНОВИЛА:

20.03.2018 фізична особа-підприємець Коваленко Ігор Вікторович звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС" про стягнення заборгованості у розмірі 86921,10грн.; судові витрати, які складаються з судового збору 1762,00грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката 6953,00грн. просив покласти на відповідача (т.1 а.с.5-40).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на виконання робіт №17/07-01 від 03.07.2017 в частині здійснення повної оплати за виконані роботи.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.06.2018 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі №922/655/18 позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС" на користь фізичної особи-підприємця Коваленка Ігоря Вікторовича 86921,10грн. заборгованості, 6953,00грн. витрат на професійну правову допомогу та 1762,00грн. витрат по сплаті судового збору (т.1 а.с.113-118, 197-203).

28.11.2018 на виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18 видано відповідний судовий наказ (т.1 а.с.206).

04.12.2018 Приватне акціонерне товариство "ХЕМЗ-ІРЕС" звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18 (вх.№33906) (т.1 а.с.211-217).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2018 у даній справі задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС" про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області у справі №922/655/18 від 14.06.2018 (вх.№33906 від 04.12.2018); розстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області по справі №922/655/18 від 14.06.2018 наступним чином:

- протягом 10 банківських днів після прийняття ухвали про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області у справі №922/655/18 від 14.06.2018 - 10000,00грн.;

- до 31.12.2018 - 8563,61грн.;

- до 31.01.2019 - 8563,61грн.;

- до 28.02.2019 - 8563,61грн.;

- до 31.03.2019 - 8563,61грн.;

- до 30.04.2019 - 8563,61грн.;

- до 31.05.2019 - 8563,61грн.;

- до 30.06.2019 - 8563,61грн.;

- до 31.07.2019 - 8563,61грн.;

- до 31.08.2019 - 8563,61грн.;

- до 30.09.2019 - 8563,61грн (т.1 а.с.240-243).

02.01.2019 Фізична особа-підприємець Коваленко І.В. звернувся до господарського суду Харківської області з заявою про зміну способу виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18 (вх.№3) (т.2 а.с.9).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у даній справі задоволено заяву ФОП Коваленка Ігоря Вікторовича вх.№ 3 від 02.01.2019 про зміну способу виконання рішення; змінено спосіб виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі № 922/655/18, встановлений ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2018 у справі № 922/655/18; постановлено стягнення коштів з Приватного АТ "ХЕМЗ-ІРЕС" на користь ФОП Коваленка Ігоря Вікторовича за рішенням господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі № 922/655/18 здійснювати шляхом одноразового стягнення усієї суми заборгованості та судових витрат за наказом господарського суду Харківської області від 28.11.2018 у справі № 922/655/18.

Задовольняючи заяву Фізичної особи-підприємця Коваленко Ігоря Вікторовича, місцевий господарський суд виходив з того, що в даному випадку суд не вбачає зміни суті рішення, оскільки боржник фактично буде зобов'язаний перерахувати стягувачеві присуджені рішенням суду у даній справі грошові кошти, проте, змінивши спосіб та порядок виконання рішення суду від 13.12.2018 у справі № 922/655/18, стягувач отримає можливість його реального виконання; заявником у встановленому процесуальним законом порядку доведено суду наявність обставин щодо зміни способу та порядку виконання рішення.

Приватне акціонерне товариство "ХЕМЗ-ІРЕС" з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/655/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ФОП Коваленка Ігоря Вікторовича про зміну способу виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом було порушено норми як матеріального так і процесуального права, що свідчить про наявність правових підстав для її безумовного скасування. Зокрема, скаржник посилається на те, що представник ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" не був присутній під час проведення судового засідання, в якому було постановлено оскаржувану ухвалу, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви стягувача про зміну способу виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18. Крім порушень норм процесуального права, на думку апелянта, місцевим господарським судом не було в повному обсязі з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання щодо зміни способу або порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС" на ухвалу господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/655/18; встановлено позивачу у справі строк до 06.02.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 14.02.2019

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2019, у зв'язку із відпусткою судді Шутенко І.А. для розгляду справи №922/655/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.02.2019 апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/655/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ФОП Коваленка Ігоря Вікторовича про зміну способу виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представник позивача про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином (т.2 а.с.45), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Так, частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком з загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема, стаття 331 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поряд із цим, у Господарському процесуальному кодексу України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Таким чином, особа, яка подала заяву про зміну способу і порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Обґрунтовуючи подану заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду заявник зазначав, що відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 13.12.2018 у даній справі було задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС" про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області у справі №922/655/18 від 14.06.2018 (вх.№33906 від 04.12.2018), та до 31.12.2018 боржник повинен був перерахувати 18563,61грн., проте станом на 02.01.2019 кошти не надійшли.

На підтвердження вказаних обставин заявником було долучено до матеріалів справи банківську виписку по особовому рахунку за період з 13.12.2018 по 29.12.2018

Колегія суддів зазначає, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками.

За відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому, господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25.11.2015р. у справі № 6-1829цс15, поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Таким чином, проаналізувавши подану заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку не відбувається зміни суті рішення, оскільки боржник фактично буде зобов'язаний перерахувати стягувачеві присуджені рішенням суду у даній справі грошові кошти, проте, змінивши спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18, стягувач отримає можливість його реально виконати.

Статтями 1 та 8 Конституції України встановлено, що Україна є правовою державою. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012, а також Рішення від 26.06.2013р. №5-рп/2013).

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Законом України №475/97 від 17.07.1997р. ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак, в силу приписів статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Отже, присуджені до перерахування позивачу рішенням у даній справі грошові кошти є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту винесення наведеного рішення гарантується статтями 1, 8, 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, в рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002р. та "Ясіуньєне проти Латвії" від 06.03.2003р. Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Водночас, судова колегія зауважує, що в даному випадку невиконання судового рішення призводить до порушення забезпечення права стягувача на мирне володіння відповідним майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004р. у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Коваленко Ігоря Вікторовича про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18.

Щодо доводів апелянта про порушення місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

З матеріалів справи вбачаться, що заява фізичної особи-підприємця Коваленко І.В. про зміну способу виконання рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/655/18 була подана до місцевого господарського суду 02.01.2019 (т.2 а.с.9).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.01.2019 було прийнято заяву до розгляду та призначено до розгляду в судовому засіданні 08.01.2019 (т.2 а.с.10-11).

Згідно відомостей на звороті ухвали, два примірники ухвали було направлено сторонам на їх юридичні адреси (т.2 а.с.11 на звороті)

Судова колегія не вбачає процесуальних порушень суду першої інстанції, оскільки стаття 331 Господарського процесуального кодексу України обмежує строк розгляду заяви про зміну та способу виконання рішення суду 10 днями, отже заява, яка надійшла до суду 02.01.2019, повинна бути розглянута до 14.01.2019 з урахуванням вихідних днів.

Отже, господарський суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу, повідомивши сторін про розгляд заяви, в межах встановленого строку, а тому доводи апелянта про процесуальні порушення, допущені господарським судом першої інстанції, не підтверджують належними доказами.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/655/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 255, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/655/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна