СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. Справа №922/2206/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1, посв. №0169 від 19.12.1992, свідоцтво №0719 від 16.06.1997, дов. б/н від 18.12.2018,

відповідача ОСОБА_2, ордер серія ДП №2552/001 від 04.01.2019, свідоцтво серія ДП №4059 від 19.12.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірми «Алвіт» (вх.№1384/Х1 від 14.12.2018) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.10.2018 у справі №922/2206/18 (м. Харків, суддя Смірнова О.В., повний текст рішення складено 10.10.2018),

за позовом Приватного акціонерного товариства «НПО Дніпропрес», м. Дніпро,

до Приватного підприємства Фірми «Алвіт», м. Харків,

про стягнення коштів в сумі 282000,00 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «НПО Дніпропрес» (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства Фірми «Алвіт» (відповідач), в якій (з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову від 17.09.2018, яка була прийнята судом) просить стягнути з відповідача попередню оплату в сумі 282000,00 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором підряду №011117 від 01.11.2017.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.10.2018 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Приватного підприємства Фірми «Алвіт» на користь Приватного акціонерного товариства «НПО Дніпропрес» попередню оплату в сумі 282000,00 грн. та судовий збір в сумі 4230,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.10.2018 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, відповідач зазначає, що підрядник виконав свої зобовязання по капітальному ремонту кругло-шліфувального верстату, однак позивач в порушення умов договору не здійснив кінцевий розрахунок у повному обсязі, відмовився від підписання акту виконаних робіт. Крім того, враховуючи, що кошти були сплачені позивачем фактично після початку робіт, то ця оплата не є попередньою, а є оплатою за виконані роботи відповідно до договору, що також підтверджує проведення робіт.

До апеляційної скарги апелянт надавав клопотання про витребування доказів (вх.№2388 від 14.12.2018), в якому просить суд зобовязати позивача надати Журнал обліку тимчасових перепусток ПрАТ «НПО Дніпропрес»; книгу обліку руху трудових книжок і вкладишів; накази про прийняття на роботу працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 поновлено Приватному підприємству Фірма «Алвіт» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/2206/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП Фірма «Алвіт». Зупинено дію рішення Господарського суду Харківської області від 09.10.2018 справі №922/2206/18. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з викладенням позиції щодо заявленого відповідачем клопотання про витребування доказів - протягом пяти днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 04.02.2019 об 11:00 год.

Від відповідача надійшли клопотання про огляд доказу за його фактичним місцезнаходженням (вх.№295 від 11.01.2019) на території Приватного акціонерного товариства «НПО Дніпропрес» та клопотання про огляд доказу за його місцезнаходженням в мережі інтернет (вх.№538 від 18.01.2019).

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№935 від 28.01.2019), в якому просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу та клопотання про витребування доказів без задоволення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Хачатрян В.С., для розгляду справи №922/2206/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Гетьмана Р.А., судді Дучал Н.М., судді Россолова В.В.

В судовому засіданні представник апелянта оголосив та просив задовольнити наступні клопотання:

- клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_6 від 24.01.2019;

- клопотання про витребування доказів, а саме про зобовязання позивача надати Журнал обліку тимчасових перепусток ПрАТ «НПО Дніпропрес»; книгу обліку руху трудових книжок і вкладишів; накази про прийняття на роботу працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5;

- клопотання про огляд доказу за його фактичним місцезнаходженням на території Приватного акціонерного товариства «НПО Дніпропрес»;

- клопотання про огляд доказу за його місцезнаходженням в мережі інтернет.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що подати такі докази та клопотання в суді першої інстанції було неможливо, у звязку із необізнаністю відповідача про розгляд справи судом.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, справа №922/2206/18 знаходилась в провадженні суду першої інстанції з 13.08.2018 по 09.10.2018. Ухвала суду про залишення позову без руху від 13.08.2019, про відкриття провадження у справі від 28.08.2018 та ухвали від 13.09.2018 та 01.10.2018 направлялись відповідачу на його юридичну адресу рекомендованим листом з поміткою «судова повістка». Як вбачається з матеріалів справи всі листи, направлені судом на адресу відповідача повернулись до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 99 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З пунктів 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що неотримання листа з ухвалою суду на точці видачі та повернення листів до суду з поміткою «повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) учасників справи щодо належного отримання листа, тобто є власною волею відповідача.

Посилання представника апелянта на знаходження директора підприємства у службовому відрядження з 09.09.2018 по 07.11.2018 (наказ №2 від 07.09.2018, а.с.157) не можуть свідчити про неможливість отримання судових листів в період з 15.08.2019 по 09.09.2018. Крім того, керівник підприємства не позбавлений права уповноважити іншу особу на отримання поштових листів, доказів неможливості здійснення відповідного матеріали справи не містять, у звязку з чим у суду відсутні підстави для визнання причин неотримання судових листів першої інстанції - поважними. Відповідні дії колегія суддів кваліфікує як неналежне користування відповідачем своїми процесуальними правами.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що відповідачем не обґрунтовано неможливість подання до суду першої інстанції відповідних доказів, з причин, що обєктивно не залежали від нього, а отже вищезазначені клопотання про витребування/огляд та залучення доказів не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в силу вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 88 Господарського процесуального кодексу України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

До загальних умов подання доказів застосовується стаття 80 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, згідно частини 9 статті 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Так, в клопотанні відповідача про долучення до матеріалів справи заяви свідка відсутні докази надіслання копії вказаної заяви на адресу позивача, що в свою чергу виключає розгляд судом апеляційної інстанції вказаного доказу.

Також, колегія суддів зауважує, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч.1 ст.76 ГПК України). Огляд кругло-шліфовального верстату, як і огляд сторінки в мережі інтернет, що повідомляє про початок проведення робіт з модернізації верстату не може свідчити про виконання обовязків відповідачем за договором №01117 від 01.11.2017.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати. Представник позивача проти скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційних скаргах та відзивах на них доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «НПО Дніпропрес» (Замовник, позивач) та Приватним підприємством Фірмою «Алвіт» (Підрядник, відповідач) укладено договір №011117 підряду на виконання робіт з капітального ремонту кругло-шліфувального верстату 3М197 б/к, відповідно до умов якого, Підрядник прийняв на себе зобов'язання виконати роботу з капітального ремонту кругло-шліфувального верстату 3М197 б/к інв. № 660/04 (далі - верстат), наданого Замовником, а Замовник - прийняти відремонтований Верстат і оплатити виконану роботу на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п. 1.4. Договору, верстат передається до ремонту по акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1 Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору), загальна вартість робіт складала 564000,00 грн., в тому числі ПДВ.

Пунктом 2 Специфікації № 1 передбачено, що Замовник зобов'язаний на протязі 5 банківських днів з моменту передачі Верстату до ремонту сплатити передоплату в розмірі 50% загальної вартості робіт.

Виконуючи свої зобов'язання за Договором, позивач двома платежами перерахував на рахунок відповідача 282000,00 грн.

Факт перерахування Відповідачу названої суми підтверджується платіжним дорученням №6198 від 03.11.2017 на суму 99828,00 грн. та №6698 від 15.12.2017 на суму 182172,00 грн.

В силу пункту 3 Специфікації №1, кінцевий строк виконання робіт - 80 календарних днів від дати початку робіт.

Згідно з п. 3.4. Договору, приймання відремонтованого Верстату Замовником здійснюється за результатами контрольних іспитів, зміст і обсяг яких вказаний в інструкції з експлуатації Верстату.

Згідно пункту 3.5 Договору разом з відремонтованим Верстатом Підрядник надає Замовнику наступні документи: акт приймання-передачі Верстату з ремонту і акт приймання виконаних робіт.

Позивач зазначає, що за станом на 16.05.2018 роботи за Договором Відповідачем не тільки не закінчені, але не починалися.

16.05.2018 позивач направив відповідачу претензію (вих.№156 від 16.05.2018 року), в якій повідомив відповідача, що відмовляється від Договору №011117 підряду на виконання робіт з капітального ремонту кругло-шліфувального верстату 3М197 б/к від 01.11.2017 і вимагає в 7-ми денний термін повернути перераховану раніше відповідачу передоплату в сумі 282000,00 грн.

Втім, відповідач на вказану претензію ніяким чином не відреагував, грошові кошти не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Суд першої інстанції визнав позовні вимоги позивача про стягнення попередньої оплати в сумі 282000,00 грн. правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 2 ст. 317 Господарського кодексу України, загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Також, згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України).

За правилами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, відповідно до положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов'язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07.02.2018 року у справі №910/10931/17.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та повернення позивачу суми попередньої оплати, у звязку з невиконання відповідачем обовязків по договору підтверджується обставинам справи та нормами законодавства.

Щодо посилань апелянта на те, що підрядник виконав свої зобовязання по капітальному ремонту кругло-шліфувального верстату, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.1.4., п. 2.2.3 договору №011117 від 01.11.2017 початок та закінчення робіт по договору підтверджуються ОСОБА_4 приймання-передачі верстату в ремонт/з ремонту та ОСОБА_4 приймання виконаних робіт.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження складення сторонами акту приймання-передачі верстату, що в свою чергу, в розумінні укладеного між сторонами договору не свідчить про початок здійснення відповідачем робіт за спірним договором.

Твердження апелянта про те, що вказаний акт міг бути підписаним, але вірогідно знаходиться у позивача є припущеннями, які не підтверджуються жодними належними доказами. Крім того, колегія суддів враховує те, що складення вищезазначених ОСОБА_4 є двосторонньою дією, а отже обовязок ініціювання підписання зазначеного ОСОБА_4 залежить від волевиявленнях обох сторін. При цьому, відповідач не вказує та належними доказами не підтверджує, що він звертався до позивача із вимогою про підписання ОСОБА_4 приймання верстату в ремонт та отримав відмову.

Також, колегія суддів зазначає, що станом на момент прийняття рішення у справі від 09.10.2018 між сторонами не існувало спірних питань щодо непідписання акту приймання виконаних робіт. Матеріали апеляційної скарги свідчать про те, що 03.12.2018 відповідачем було направлено на адресу позивача акт виконаних послуг від 03.03.2018 з вимогою про його підписання. Однак, колегія суддів зазначає, що вказаний лист був направлений вже після прийняття рішення у даній справі, що не впливає на обставини, встановлені судом першої інстанції станом на 09.10.2018. Твердження апелянта про направлення актів виконаних послуг позивачу в квітні 2018 року не підтверджуються будь-якими матеріалами, наявними у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено та матеріалами справи не підтверджується, що підрядник почав роботи обумовлені договором від 01.11.2017, як і не підтверджується обставина щодо завершення їх виконання.

Посилання апелянта на ту обставину, що працівники відповідача наразі працюють на підприємстві позивача, то колегія суддів зазначає про неможливість співставлення мотивів прийняття працівників на роботу із доказами виконання чи невиконання зобовязань підприємства відповідача, обумовлених договором №011117 від 01.11.2017.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, спростовуються вищевикладеним не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірми «Алвіт» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.10.2018 у справі №922/2206/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 08.02.2019.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.В. Россолов