ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа № 914/2636/17

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Мирутенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1

від відповідача-1 ОСОБА_2

від відповідача-2 ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області, вих.№05/2-529 вих.18 від 12 квітня 2018 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 26 березня 2018 року (підписане 29.03.2018 року), суддя Березяк Н.Є.

у справі №914/2636/17

за позовом Заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, м. Буськ, Львівська область

до відповідача-1 Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, с. Полонична Камянка-Бузького району Львівської області

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Л В Лімітед», с. Забужжя Камянка-Бузького району Львівської області

про визнання недійсним рішення та звільнення земельних ділянок

в с т а н о в и в :

09 грудня 2017 року Заступник керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави, до відповідачів: Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Л В Лімітед» про визнання недійсним рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року «Про надання земельних ділянок померлих громадян в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» та зобовязання останнього звільнити земельні ділянки загальною площею 127,9065 га, які знаходяться за межами населеного пункту с. Полонична Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26 березня 2018 року у справі №914/2636/17 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що за спірним рішенням сільської ради в оренду передаються земельні частки паї загальною площею 127,9065 га, власники яких померли, а спадкоємці за законом чи заповітом відсутні чи не прийняли спадщину (усунуті від права спадкування, відмовились від прийняття спадщини тощо). Судом першої інстанції встановлено, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення сільської ради, спадкоємці фізичних осіб у встановленому законом порядку не прийняли спадщини та не оформили ні права власності на земельні ділянки, ні права власності на земельні частки (паї), відтак, земельні ділянки загальною площею 127,9065 га входили як неуспадковані земельні частки (паї). При цьому, посилаючись на ст.1285 ЦК України та ч.5 ст.4 ЗУ «Про оренду землі», суд дійшов висновку, що органом, який уповноважений передавати в оренду земельні ділянки (в т.ч. невитребувані земельні частки) померлих громадян до моменту прийняття спадкоємцями спадщини, або визнання її відумерлою в судовому порядку є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки, незалежно від того, чи така земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту чи за його межами. Суд у рішенні зазначив, що відповідні сільська, селищна, міська рада є управителем спадщини в силу імперативних положень закону і для реалізації їхніх повноважень щодо передачі в оренду земельних ділянок від них не вимагається вчинення будь-яких інших дій (як от, звернення до суду з вимогою про визнання спадщини відумерлою, як це стверджує прокурор). Відтак, місцевий господарський суд, враховуючи наведене вище, а також те, що земельні ділянки площею 127,9065 га знаходяться на території Полоничнівської сільської ради, що не спростовано прокурором, дійшов висновку, що Полоничнівська сільська рада мала право розпоряджатися спірними земельними ділянками та передавати їх в оренду відповідачу-1, а тому доводи прокурора є необґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Заступник прокурора Львівської області звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 березня 2018 року у справі №914/2636/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити: визнати недійсним рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року «Про надання земельних ділянок померлих громадян в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» та зобовязати останнє звільнити земельні ділянки загальною площею 127,9065 га, які знаходяться за межами населеного пункту с. Полонична Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району. Зокрема, зазначає, що спірні земельні ділянки є несформованими, відтак, не можуть бути обєктом цивільних прав, при цьому, сільською радою не визначено статус земель, переданих в оренду. Крім цього, наголошує, що сільською радою не зясовувався стан оформлення спадщини по спірних земельних ділянках, а саме: наявність спадкоємців, факти прийняття чи неприйняття ними спадщини, відмови від її прийняття тощо, у звязку з чим, вважає передчасним застосування судом до спірних правовідносин спеціального ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли». Одночасно, апелянт наголошує на порушенні інтересів держави в цьому спорі, зважаючи на те, що державним інтересом в цьому випадку є задоволення суспільної потреби (інтересу) у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання передачі земельних ділянок у користування, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу; інтерес держави в цьому випадку, на думку скаржника, полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права Українського народу.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/2636/17.

Розгляд справи неодноразово відкладався. Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року (з урахуванням ухвали від 26 вересня 2018 року про виправлення описки) розгляд справи призначено на 22 жовтня 2018 року.

Разом з тим, Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, повязані зі здійсненням таким судом повноважень, судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

В газеті «Голос України» №185 (6940) від 03 жовтня 2018 року опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду з 03 жовтня 2018 року.

Судді Львівського апеляційного господарського суду переведені до Західного апеляційного господарського суду Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №295/2018.

Відповідно до частин 5, 7 ст.31 ГПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2018 року справу №914/2636/17 розподілено колегії суддів у складі: ОСОБА_4 (головуючий суддя), судді: Мирутенко О.Л. та Скрипчук О.С.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю члена колегії судді Скрипчук О.С., розпорядженням керівника апарату суду №30 від 16 січня 2019 року призначено автоматизовану заміну складу колегії суддів у справі №914/2636/17.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2019 року справу розподілено колегії суддів у складі: ОСОБА_4 (головуючий суддя), ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою суду від 17 січня 2019 року розгляд справи відкладено на 05 лютого 2019 року.

Прокурор (позивач) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 березня 2018 року у справі №914/2636/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представники відповідачів-1,2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзивах на апеляційну скаргу (вих.№313 від 24 травня 2018 року та б/н від 25 травня 2018 року), а також клопотанні про долучення судової практики у подібних правовідносинах (б/н від 06 грудня 2018 року). Зокрема, зазначали, що прокурор, звертаючись до суду з цим позовом не обґрунтував порушення інтересів держави у цьому спорі. Щодо суті спору, зазначали про відповідність спірного рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року «Про надання земельних ділянок померлих громадян в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли» №1533-VIII, який набрав чинності 19 жовтня 2016 року. Разом з цим, вважає помилковим твердження позивача про відсутність у сільської ради повноважень на передачу спірної земельної ділянки в оренду, за обставин, які склалися у цій ситуації, посилаючись на ст.1285 ЦК України та ч.5 ст.4 ЗУ «Про оренду землі».

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 08 березня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» звернулось до Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області з листом (вих.№2077), в якому просило розглянути на сесії сільської ради питання щодо передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Полоничнівської сільської ради Львівської області.

13 березня 2017 року Полоничнівська сільська рада Камянка-Бузького району Львівської області прийняла рішення №3 «Про надання земельних ділянок померлих громадян в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед», яким вирішено передати земельні частки паї померлих громадян (ріллю) в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» до переоформлення спадкоємцями спадщини.

01 травня 2017 року між Полоничнівською сільською радою Камянка-Бузького району Львівської області (в тексті договору орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» укладено договір оренди землі №1, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходять на території Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, власники яких померли, а спадкоємці за законом чи заповітом відсутні чи не прийняли спадщину (усунуті від права спадкування, відмовились від прийняття спадщини тощо).

Згідно з п.2.1 Договору в оренду передаються земельні ділянки відповідно до Додатку №1 «Перелік земельних ділянок» до цього договору, що є невідємною частиною договору, в якому визначаються площі, кадастрові номери (за наявності), нормативно-грошова оцінка та інші відомості стосовно орендованих земельних ділянок.

Земельні ділянки передаються в оренду для вирощування сільськогосподарських культур (п.5.1 Договору).

01 травня 2017 року сторонами договору укладено Додаток №1 до договору оренди землі №1 від 01.05.2017 року «Перелік земельних ділянок».

У грудні 2017 року Заступник керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави, до відповідачів: Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Л В Лімітед» про визнання недійсним рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року «Про надання земельних ділянок померлих громадян в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» та зобовязання останнього звільнити земельні ділянки загальною площею 127,9065 га, які знаходяться за межами населеного пункту с. Полонична Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району. Позов мотивовано тим, що спірне рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району прийнято незаконно, з порушенням вимог ст.33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 122-126, 134 ЗК України. Крім того, прокурор звертає увагу, що відповідач-1 прийняв оскаржуване рішення без проведення процедури визнання спадщини відумерлою в порядку, передбаченому ст.1277 ЦК України. Разом з цим, позивач вказує, що повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності, розташованою за межами населених пунктів, з 01.01.2013 року належать центральним органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів, а саме: Головному управлінню Держгеокадастру у Львівській області.

Згідно з ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор зазначає, що Полоничнівською сільською радою порушено порядок надання в оренду земельних ділянок, чим порушено вимоги ст.ст.79-1, 123, 1283, 1285 ЗК України.

Як вбачається з спірного рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року «Про надання земельних ділянок померлих громадян в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» сільська рада вирішила передати земельні частки паї померлих громадян (ріллю) в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» до переоформлення спадкоємцями спадщини. З укладеного між сторонами договору вбачається, що в оренду передаються земельні ділянки, які знаходяться на території Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, власники яких померли, а спадкоємці за законом чи заповітом відсутні чи не прийняли спадщину.

Як правильно зазначено місцевим господарським судом, за змістом положень ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», земельні частки (паї), на які підтверджувальний документ уже отриманий, але власник не розпорядився ним належним чином (не подав заяву про виділення в натурі (на місцевості) для передання в оренду чи сумісного обробітку), а також земельні частки (паї), власники яких не оформили право власності або померли, а їх спадкоємці не прийняли спадщину, до якої входять земельні частки (паї), відносяться до категорії нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв).

Згідно з розясненнями Державного агентства земельних ресурсів №7295/17/6-12 від 14.05.2012 року невитребувані земельні частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності.

В даному випадку колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спірні земельні ділянки загальною площею 127,9065 га, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення Полоничнівської сільської ради входили як неуспадковані земельні частки (паї).

Пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року, нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно з ст.13 вказаного Закону нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Слід зазначити, що Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є спеціальним законодавчим актом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками та використання нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок.

Поряд з тим, як вірно встановлено місцевим господарським судом спірне рішення Полоничнівської сільської ради прийнято щодо земельних ділянок, які не успадковано спадкоємцями померлих громадян.

Так, 20 вересня 2016 року Верховною ОСОБА_2 України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли» яким внесено зміни, зокрема, в статті 1283 та 1285 ЦК України та статті 4, 19 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.1285 ЦК України (в редакції, чинній станом на момент прийняття спірного рішення) якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою. У разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини.

Разом з цим, згідно з ч.5 ст.4 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, чинній станом на момент прийняття спірного рішення) орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

Відповідно до ч.6 ст.19 ЗУ «Про оренду землі» особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов'язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

У п.3.1 Договору сторони погодили, що договір укладено у відношенні до кожної із земельних ділянок, вказаних у Додатку №1, на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на кожну з ділянок або до визнання спадщини (яка включає дану земельну ділянку) відумерлою у встановленому порядку, але в будь-якому випадку на строк не більше 7 років з моменту його укладення.

З огляду на наведені вище положення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що органом, який має право передавати в оренду земельні ділянки (в т.ч. невитребувані земельні частки) померлих громадян до моменту прийняття спадкоємцями спадщини, або визнання її відумерлою в судовому порядку, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки, незалежно від того, чи така земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту чи за його межами, оскільки, відповідна сільська, селищна, міська рада є управителем спадщини в силу наведених вище норм ЦК України та ЗУ «Про оренду землі».

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання прокурора на положення ст.123 ЗК України, оскільки вказана стаття регулює порядок надання в користування земельних ділянок державної або комунальної власності, до яких спірні земельні ділянки не відносяться.

Спірні земельні ділянки площею 127,9065 га знаходяться на території Полоничнівської сільської ради, а їхніми власниками отримано відповідні державні акти. Позивачем протилежного не доведено. Як і не доведено факту оформлення спадкоємцями померлих громадян права власності на спірні земельні ділянки чи набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги всі наведені вище обставини та досліджені судом докази, що знаходяться у матеріалах справи, з огляду на те, що спірні земельні ділянки знаходяться на території Полоничнівської сільської ради, остання, в силу положень ст.ст.1283, 1285 ЦК України та ст.ст.4, 19 ЗУ «Про оренду землі», мала право розпоряджатися такою землею, відтак, позивачем не доведено, що спірне рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року «Про надання земельних ділянок померлих громадян в оренду ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» суперечить чинному на час його прийняття законодавству.

Щодо вимоги прокурора про зобовязання ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» звільнити земельні ділянки загальною площею 127,9065 га, то така вимога є похідною та відповідно задоволенню також не підлягає, оскільки відсутні підстави для скасування рішення Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року. Одночасно, заявляючи зазначену вимогу (щодо звільнення земельних ділянок) позивач не обґрунтував на користь кого повинно відбутись таке звільнення, зважаючи на те, що спірні земельні ділянки не є землями ні державної ні комунальної власності.

Щодо подання Заступником керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області позову саме в інтересах держави, колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з позовної заяви, прокурор звернувся із цим позовом в інтересах держави, при цьому, порушення прав та інтересів держави обґрунтовує тим, що державним інтересом у цій справі є задоволення суспільної потреби (інтересу) у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання передачі земельних ділянок у користування, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу; інтерес держави в цьому випадку, на думку скаржника, полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права Українського народу.

Відповідно до ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Наведені положення є реалізацією частини першої статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та частини другої статті 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, в контексті норми статті 1 Господарського процесуального кодексу України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. При цьому, заінтересована особа вправі звертатись до суду за захистом не будь-якого, а виключно охоронюваного законом інтересу, законного інтересу (абз.3 п.3.5 мотивувальної частини Рішення КСУ №18-рп/2004 від 01.12.2004 року у справі про охоронюваний законом інтерес).

З наведеного вбачається, що для задоволення позовних вимог про визнання незаконним акту органу місцевого самоврядування недостатньо встановити лише обставини суперечності цього акту вимогам закону. Для задоволення вимог потрібно також встановити, що незаконний акт органу місцевого самоврядування порушує права позивача. У випадку, якщо акт органу місцевого самоврядування прав позивача не порушує, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання його незаконним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки спірним рішенням Полоничнівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №3 від 13 березня 2017 року надано в оренду земельні ділянки, які не належать до земель ні державної, ні комунальної власності, а є неуспадкованими земельними ділянками, власники яких померли, то в цьому випадку, звертаючись до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради про надання в оренду таких земельних ділянок, прокурором не доведено порушення інтересів держави. При цьому, як встановлено вище, органом місцевого самоврядування Полоничнівською сільською радою, при прийнятті спірного рішення, не перевищено повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 26 березня 2018 року у справі №914/2636/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/2636/17 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 12 лютого 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Мирутенко О.Л.