ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 Справа № 904/2383/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.,

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 у справі №904/2383/18 (суддя Красота О.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис", м.Дніпро

до Національного банку України, м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м.Київ

про визнання відсутнім права вимагати повернення усієї суми заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

- ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 справу №904/2383/18 в частині розгляду зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ)"Приватофіс" до Національного банку України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі- ПАТ КБ)"Приватбанк" про визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення ТОВ "Приватофіс" усієї суми заборгованості за кредитним договором №19 від 03.03.2009, укладеним між відповідачем та третьою особою, передано для розгляду за виключною підсудністю до господарського суду міста Києва;

- не погодившись з винесеною ухвалою, ТОВ"Приватофис" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм процесуального права просить цю ухвалу скасувати та передати зустрічну позовну заяву товариства на розгляд господарського суду Дніпропетровської області в межах справи №904/2383/18;

- у поданій скарзі йдеться про те, що зустрічна позовна заява є частиною основної справи, а не іншою справою, яку можна передати за підсудністю, про те, що в силу ст.31 Господарського процесуального кодексу України суд мав продовжувати розгляд цієї справи спільно з зустрічним позовом, оскільки змін у складі відповідачів за первісним позовом не відбувалося і це виключає можливість передачі справи до іншого суду, про те, що нормами чинного законодавства не передбачена процесуальна можливість відокремлювати зустрічну позовну заяву і передавати її до іншого суду під тим же номером справи, про те, що отримавши зустрічну позовну заяву, господарський суд міста Києва буде оцінювати її як самостійну, не в спільному розгляді з первісним позовом, з яким вони взаємопов"язані, а також про те, що господарський суд Дніпропетровської області мав здійснювати розгляд зустрічного позову у своєму провадженні, або направити його з усіма матеріалами справи до господарського суду міста Києва;

- у відзиві на апеляційну скаргу Національний банк України просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала прийнята судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на те, що скаржник в апеляційній скарзі не надав правових висновків щодо визначених ст.280 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а також на те, що відповідно до приписів ч.5 ст.30 Кодексу спір за зустрічним позовом у даній справі, у зв"язку з тим, що відповідачем в ньому є Національний банк України, віднесено до виключної підсудності господарського суду міста Києва і вказане є підставою для передачі цьому суду вказаного позову.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2019 справу №904/2383/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Приватофис" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 прийнято до провадження та ухвалено розглянути скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2018 Національний банк України звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості ПАТ КБ"Приватбанк" за кредитним договором №19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) в сумі 3 674 478 038грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №35 від 10.03.2009, укладеним між Національним банком України та ТОВ"Істейальянс", правонаступником якого є ТОВ"Приватофіс", посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрованим в реєстрі за №389, а саме на наступне майно: будівля, відділення "Апостолівське" Криворізької філії закритого акціонерного товариства КБ "Приватбанк" загальною площею 137,10кв.м, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський район, м.Апостолове, вул.Ветеранів, 2г, а також встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною 755721грн..

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 позовну заяву Національного банку України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

19.12.2018 ТОВ"Приватофіс" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з зустрічним позовом до Національного банку України про визнання відсутнім у банку права вимагати повернення товариством усієї суми заборгованості за кредитним договором №19 від 03.03.2009.

При цьому товариством, у тому числі, було зазначено про взаємоповязаність зустрічного позову з первісним, оскільки підставами обох позовів є правовідносини, які виникли із вказаних вище кредитного договору та іпотечного договору, укладеного ним та Національним банком України в межах забезпечення основного зобов"язання ПАТ КБ"Приватбанк" .

Розглянувши зустрічний позов, суд першої інстанції, з посиланням на ч.ч.5, 10 ст.30 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що заявлений в ньому спір віднесений до виключної підсудності господарського суду м.Києва.

Викладені обставини слугували визначальними для винесення господарським судом оскаржуваної ухвали.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками господарського суду, оскільки вважає ці висновки передчасними і такими, що зроблені при неповному з'ясуванні усіх обставин справи.

Відповідно до ч.ч.5, 10 ст.30 Господарського процесуального кодексу України спори, у яких відповідачем є, зокрема, Національний банк України, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ. Зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред'являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Згідно з ст.180 Кодексу відповідач має право предявити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду обєднуються в одне провадження з первісним позовом .

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Щодо досліджуваної справи, то як було зазначено вище, Національний банк України, як іпотекодержатель за договором №35 від 10.03.2009, укладеним з ТОВІстейальянс, правонаступником якого є ТОВ"Приватофіс", звернувся до місцевого господарського суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ТОВ Приватофіс звернулося до місцевого господарського cуду із зустрічним позовом про визнання відсутнім права у Національного банку України вимагати повернення усієї суми заборгованості цим товариством за кредитним договором №19 від 03.03.2009, укладеним між Національним банком України та ПАТ КБ"Приватбанк".

При винесенні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд досліджуючи питання юрисдикційної належності поданого зустрічного позову, залишив поза увагою питання взаємоповязаності цих вимог з первісними позовними вимогами, доцільності їх спільного розгляду, зокрема, чи може задоволення зустрічного позову виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тобто можливості розгляду вимог зустрічного позову в межах судового процесу, що розпочався, дотримання заявником зустрічного позову інших вимог ст.180 Господарського процесуального кодексу України щодо подання позовів, що призвело до помилкових наслідків у вигляді передачі зустрічного позову за виключною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Водночас правові наслідки звернення із зустрічним позовом визначає ст.180 Господарського процесуального кодексу України, що не було враховано місцевим господарським судом.

Крім того, пославшись на ч.10 ст.30 цього Кодексу місцевим господарським судом також не враховано, що цією правовою нормою не врегульовано питання щодо передачі судом позову на розгляд іншого суду та не враховані положення ст.31 Кодексу, відповідно до яких суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Тобто у випадку, коли справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, в тому числі, якщо стала такою внаслідок змін у складі відповідачів, що спричинило віднесення справи до виключної підсудності іншого суду, суд передає на розгляд іншого суду справу, а не зустрічний позов. Господарським процесуальним кодексом України не передбачено відокремлення зустрічного позову та передача тільки зустрічної позовної заяви до іншого суду та наявність двох справ з одним оригінальним номером.

Питання щодо передачі справи за виключною підсудністю може бути вирішено судом тільки після вирішення питання щодо наявності підстав для прийняття зустрічної позовної заяви та для сумісного розгляду з первісним позовом.

При цьому слід зазначити, що ч.10 ст.30 Господарського процесуального кодексу України не застосовується при подачі зустрічного позову, якщо встановлена виключна підсудність щодо розгляду такої справи, тобто такий позов не може бути прийнятий до сумісного розгляду з первісним позовом, а може заявлятися як окрема позовна заява з дотриманням правила виключної підсудності, тому при поданні такого зустрічного позову до спільного розгляду з первісним настають наслідки, передбачені ч.6 ст.180 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд повинен оцінити обставини, визначені ч.2 ст.180 Кодексу щодо взаємоповязаності вимог та доцільності їх спільного розгляду.

Тому, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи наявними є підстави для направлення справи №904/2383/18 для розгляду до іншого суду першої інстанції, ніж визначений оскарженою ухвалою суду, а саме до господарського суду Дніпропетровської області за встановленою підсудністю, якому необхідно вирішити питання щодо прийнятності чи неприйнятності зустрічного позову відповідно до ст.180 Кодексу.

У цьому зв"язку ухвалу господарського суду слід скасувати.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що право особи подати зустрічний позов у справу, що розглядається, не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Згідно з п.5 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України у випадку скасування судового рішення справа направляється для розгляду іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, отже судові витрати, в тому числі, судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, підлягає розподілу господарським судом за наслідками розгляду зустрічної позовної заяви.

Керуючись ст.ст.30, 31, 180, 255, 269, 270, 271, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- ухвалу господарського суду господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 у справі №904/2383/18 скасувати;

- справу №904/2383/18 направити до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду зі стадії вирішення питання щодо прийняття/неприйняття зустрічного позову до спільного розгляду із первісним позовом;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Кощеєв

Суддя Е.В.Орєшкіна