ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 лютого 2019 р. Справа № 903/899/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Ружицького Михайла Миколайовича

про стягнення 77621,53 грн.,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Суть спору: позивач - Державне підприємство "Володимирецьке лісове господарство" звернувся до суду з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Ружицького Михайла Миколайовича про стягнення 77621,53 грн., з них 73461,97 грн. основного боргу, 3658,41 грн. - інфляційних втрат, 501,15 грн. - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу необробленої деревини № 2018-61 від 17.04.2018 року.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2019 року, зобов'язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 09.01.2019 року відкладено підготовче засідання на 04.02.2019 року, зобов'язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 04.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.2019р..

07.02.2019р. на адресу суду від представника позивача поступило клопотання б/н від 05.01.2019р. про розгляд справи у відсутності представника позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання 04.02.2019р. не з'явився, вимог ухвал суду від 10.12.2018р., від 09.01.2019р. не виконав, відзиву, пояснень по суті позову не надав, ухвали суду направлялися на адресу зазначену в позовній заяві, яка відповідає адресі, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_1), рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Частиною 9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року роз'яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів щодо повідомлення сторін у справі про дату, час та місце судового слухання, проте останні не скористалися своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні, також сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення реалізації своїх процесуальних прав, а тому враховуючи розумні строки розгляду справи, вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами у відсутності представників сторін, які були повідомлені належним чином.

Суд дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,-

в с т а н о в и в:

17.04.2018р. між Держаним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" (далі - Продавець) та Фізичною особою - підприємцем Ружицьким Михайлом Миколайовичем (далі - Покупець) укладено прямий договір купівлі-продажу необробленої деревини №2018-61 (далі - Договір) (а.с.10-12).

Згідно п. 1.1. Договору продавець передає у власність на умовах франко-склад продавця (франко-нижній) тарний кряж хвойний (сухостій, синява), техсировина хвойна для ВТП (сухостій, синява) (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що вказані в цьому Договорі.

Згідно п.5.1 Договору поставка товару по даному договору здійснюється на умовах франко-склад Продавця, місячними партіями, пропорційними частинами на протязі договірного періоду.

Покупець забирає товар своїм транспортом та за свій рахунок (п.5.3. Договору), а Продавець забезпечує навантаження товару на транспортних засіб, наданий Покупцем (п. 5.4. Договору).

Пунктом 6.1. Договору визначено, що прийом-передача товару здійснюється на франко-склад Продавця, а відповідно до п. 6.3. Договору датою передачі товару Продавцем та прийому його Покупцем, тобто датою поставки, вважається дата товарно-транспортної накладної.

Згідно п. 7.1. платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну або всю партію товару, згідно виставленим рахунком на протязі 5 календарних днів з дати виставлення рахунку до сплати.

Представник позивача в судовому засіданні 04.02.2019р. зазначив, що рахунки на оплату Товару не виставлялись.

Згідно п.12.2 та п.12.3 Договору, даний Договір діє з 17.04.2018 року до 30.06.2018р., закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

11 червня 2018 року на підставі вищевказаного Договору позивачем було відвантажено Товар ((тарний кряж (сосна), техсировину для ВТП (хв. сосна сухостій)) на суму 32 170,24 грн., на автомобіль Вольво (державний номер НОМЕР_1) з причепом (державний номер НОМЕР_3), водію ОСОБА_2 перевізника ПП Клекочко О.В., вантажоодержувач: ФОП Ружицький М.М., що підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії РВА № 303589 від 11.06.2018 року.

Також 23 червня 2018 року на підставі вищевказаного Договору позивачем було відвантажено Товар ((тарний кряж (сосна та сосна сухостій), техсировину для ВТП (хв. сосна сухостій)) на суму 41 291,73 грн. на автомобіль Рено (державний номер НОМЕР_2) з причепом (державний номер НОМЕР_3) водію ОСОБА_4 перевізника ПП Клекочко О.В., вантажоодержувач: ФОП Ружицький М.М., що підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії РВА №303633 від 23.06.2018 року.

Враховуючи, що відповідачем не здійснено оплату за отриманий Товар по Договору на суму 73 461,97 грн. (32 170,24+41 291,73), з метою врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача було надіслано рекомендованим листом № 102 претензію №861 від 21 серпня 2018 року, з проханням в добровільному порядку перерахувати суму боргу на розрахунковий рахунок позивача, яка отримана відповідачем 01.09.2018 року, проте відповіді на лист претензію відповідач не надав, суму боргу не сплатив(а.с.14-16).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено,що майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними прямий договір купівлі-продажу необробленої деревини №2018-61 від 17.04.2018р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався.

Частина 1 статті 662 ЦК України встановлює, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Водночас, стаття 689 ЦК України встановлює, що покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів виставлення рахунків, як це передбачено п.7.1 Договору, а тому відповідач повинен був виконати зобов'язання по оплаті за отриманий Товар по Договору у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (оскільки вимога-претензія отримана 01.09.2018р., строк оплати до 10.09.2018р., прострочка платежу з 11.09.2018р.).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Беручи до уваги, що претензію №861 було отримано відповідачем 01.09.2018 року, тому у відповідності до ст.ст. 253-254, 530 ЦК України, останнім днем виконання зобов'язання по Договору є 10.09.2018р., проте як зазначалося, відповідач суму заборгованості - 73461,97 грн. не сплатив.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи умови прямого договору купівлі-продажу необробленої деревини №2018-61 від 17.04.2018р., отримання відповідачем товару згідно товарно-транспортних накладних, які оформлені у відповідності до вимог ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості по Договору в сумі 73461,97 грн. підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, підставна та підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача 3658,41 грн. - інфляційних втрат та 501,15 грн. - 3% річних, то суд зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов'язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи, що останнім днем виконання зобов'язання по Договору є 10.09.2018р., а тому суд здійснивши перерахунок 3 % річних за період з 11.09.2018р. по 19.11.2018р. (з врахуванням меж позовних вимог), приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 501,15 грн. - 3% річних, підлягає частковому задоволенню в сумі 422,66 грн..

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3658,41 грн. - інфляційних втрат підставна та підлягає до задоволення.

Контррозрахунку інфляційних втрат та 3 % річних відповідачем суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 77621,53 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 77543,04 грн., з них 73461,97 грн. - основного боргу, 3658,41 грн. - інфляційних втрат, 422,66 грн. - 3% річних, в частині стягнення 78,49 грн. - 3 % річних слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7800 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7800 грн. підтверджено: Додатковою угодою №1 від 28.11.2018р. до договору про надання правової допомоги №57/18 від 31.07.2018р., актом про надання правової допомоги №1 від 28.11.2018р.; платіжним дорученням №3672 від 29.11.2018р.(а.с.34-36), а тому в силу положень ст. 126 ГПК України дані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 1760,22 грн. покладається на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 74, 86, 123, 126, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ружицького Михайла Миколайовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) в користь Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" (34380, Рівненська обл., Володимирецький район, село Антонівка, вул. Партизанська, будинок 23, ) 77543,04 грн., з них 73461,97 грн. - основного боргу, 3658,41 грн. - інфляційних втрат, 422,66 грн. - 3% річних, а також 1760,22 грн. витрат по судовому збору та 7800 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити в стягненні 78,49 грн. - 3 % річних.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено

13.02.2019

Суддя С. В. Костюк