РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2616/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Чкан Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (м. Харків)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергопроект" (м. Харків) , Головного територіального управління юстиції у Харківський області (м. Харків)
про визнання недійсним договору,
за участю представників:

позивача - адв. ОСОБА_1 (довіреність від 28.12.2018);

відповідача (ТОВ "Газенергопроект") - адв. ОСОБА_2 (довіреність від 02.01.2019);

відповідача (ГТУЮ) - гол. спец. ОСОБА_3 (довіреність від 27.12.2018);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (надалі - позивач) подало Господарському суду Харківської області позовну заяву №Khz-CK-10961-0918 від 19.09.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергопроект" (надалі відповідач (ТОВ "Газенергопроект")) та до Головного територіального управління юстиції у Харківський області (надалі відповідач (ГТУЮ)), в якій просить визнати договір на постачання природного газу №5 від 26.02.2018, укладений між відповідачами недійсним з моменту його укладання.

Свої позовні вимоги обґрунтовує порушенням відповідачами вимог пп. 1 п. 1 ст. 13, абз. 2 ст. 14 Закону України "Про ринок природного газу" та п. 1, 2, 3 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, оскільки відповідач (ГТУЮ) має перед позивачем заборгованість за поставлений у січні 2018 року природний газ за договором №41GBKh1157-17 від 20.03.2017 та не звертався до позивача з повідомленням про намір змінити постачальника, яке є пропозицією про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу і повинно містити дату розірвання (призупинення) чинного договору. Також договір на постачання природного газу №5 від 26.02.2018 починає свою дію не з першого числа розрахункового періоду, а в момент чинності договору №41GBKh1157-17 від 20.03.2017, а тому спірний договір має бути визнаний недійсним згідно зі статтями 203, 215 Цивільного кодексу України і ст. 207 Господарського кодексу України.

Крім того, у позовній заяві позивач просить залучити до участі у справі Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" та Філію "Оператор газотранспортної системи України" Акціонерне товариство "Укртрансгаз" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.09.2018 була прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі.

Цією ухвалою вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.10.2018 об 11:00 год, про що повідомлено учасників справи.

Також вказаною ухвалою суду відхилено клопотання позивача про залучення до участі у справі ПАТ "Харківгаз" та Філії "Оператор газотранспортної системи України" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, як необґрунтоване, оскільки позивачем не вказано яким саме чином рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки зазначених осіб, що не є сторонами у цій справі.

03.10.2018 позивач надав заяву про забезпечення позову (за вх.№28776), в якій просить суд:

- заборонити ТОВ "Газенергопроект" вчиняти дії щодо подання номінації Оператору газотранспортної системи з метою підтвердження обсягу газу для постачання Головному територіальному відділенню у Харківській області (код 41635376) до вирішення основного позову по суті;

- заборонити Оператору газотранспортної системи в особі Філії "Оператор газотранспортної системи України" (код 41635376) вчиняти дії щодо підтвердження номінацій, поданих ТОВ "Газенергопроект" (код 39796845) для постачання природного газу Головному територіальному відділенню у Харківській області (код 34859512) до вирішення основного позову по суті;

- заборонити Оператору газотранспортної системи Публічному акціонерного товариству "Харківгаз" (код 03359500) здійснювати розподіл природного газу Головному територіальному відділенню у Харківській області (код 34859512) до вирішення основного позову по суті.

Обґрунтовуючи свою заяву, позивач вказує, що предметом договору №5 від 26.02.2018 є постачання природного газу на обєкти споживача ГТУЮ у Х/о в обсягах, визначених п. 1.3 цього договору: у жовтні - 7,290 тис куб м, у листопаді - 12,500 тис куб м, у грудні - 17,500 тис куб м, дійсність якого оспорюється ТОВ "Харківгаз Збут". Натомість постачання газу в рамках договору №5 від 26.02.2018 з боку ТОВ "Газенергопроект" призведе до подальшого споживання газу ГТУЮ у Х/о, що зводить до фактичної неможливості врегулювання усіх питань, повязаних із належним порядком змін постачальника природного газу. В даному випадку, подання номінації ТОВ "Газенергопроект" в рамках договору №5 від 26.02.2018 та підтвердження поданої номінації оператором ГТС фактично є підставою для постачання природного газу ГТУЮ у Х/о, що в свою чергу, унеможливить виконання рішення у разі задоволення позову, та ускладнить забезпечення захисту порушених прав заявника, оскільки сприяє подальшому споживанню газу при наявності заборгованості з попереднім постачальником ТОВ "Харківгаз Збут", зупиняє можливість ТОВ "Харківгаз Збут" в здійсненні розрахунків з оптовими постачальниками за придбання для непобутових споживачів газу. Більш того існує реальна загроза неправомірного використання ГТУЮ у Х/о бюджетних коштів, а також постачання газу без достатніх правових підстав, що в свою чергу призведе до неможливості поновлення прав Заявника, в частині визначення гарантій постачальника щодо своєчасних розрахунків при його зміні на нового постачальника та дотримання порядку змін постачальника.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Харківської області від 03.10.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв'язку з відпусткою судді Ольшанченка В.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.10.2018 для розгляду заяви (вх.№28776) по справі №922/2616/18 визначено суддю Шатернікова М.І.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 в задоволенні заяви ТОВ "Харківгаз Збут" про забезпечення позову (вх.№28776 від 03.10.2018) по справі №922/2616/18 відмовлено, враховуючи, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду, а позивачем не доведено, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо розподілу природного газу є співрозмірним та адекватним заявленим позовним вимогам, а також не доведено, що не вжиття таких заходів судом утруднить фактичне виконання судового рішення, предметом якого є визнання недійсним договору, у разі задоволення позову. При цьому, суд зауважив, що заявником у прохальній частині заяві про забезпечення позову невірно визначено боржника, а саме зазначено про необхідність заборони постачання природного газу Головному територіальному відділенню у Харківській області, що є порушенням приписів ч. 1 ст. 139 ГПК України та у будь-якому разі не зможе призвести до виконання процесуального документу суду.

Вказану ухвалу суду від 05.10.2018 у справі №922/2616/18 залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.11.2018.

12.10.2018 позивач надав письмове уточнення щодо дати спірного договору, в якому зазначив, що замість 28.02.2018 по тексту позовної заяви вірним слід вважати дату спірного договору - 26.02.2018, та просить залучити ці уточнення до матеріалів справи і визнати договір на постачання природного газу №5 від 26.02.2018, укладений між ТОВ "Газенергопроект" та Головним територіальним управлінням юстиції у Харківський області, недійсним з моменту його укладання.

Вказане уточнення прийнято судом у наданій редакції протокольною ухвалою від 17.10.2018.

Також позивач надав клопотання про долучення до матеріалів справи витягів державного реєстратора з ЄДР на позивача та відповідачів станом на час розгляду справи, яке було задоволено протокольною ухвалою від 17.10.2018.

Відповідач (ТОВ "Газенергопроект") надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову та просить відмовити позивачу у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що вказаний оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, а саме Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі" та ніяким чином не порушує права і законні інтереси позивача.

Відповідач (ГТУЮ) надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити позивачу у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що оспорюваний договір, укладений між відповідачами, відповідає вимогам чинного законодавства, а саме Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі", та ніяким чином впливає на обов'язки та охоронювані законом інтереси позивача.

17.10.2018 у судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для підготовки відповіді на відзиви на позовну заяви.

17.10.2018 протокольною ухвалою було відкладено підготовче засідання на 05.11.2018 об 11:30 год, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання суду відповіді на відзив, яка повинна відповідати вимогам ст. 166 ГПК України, та відповідачам десятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив на подання суду заперечення (кожному окремо), яке повинно відповідати вимогам ст. 167 ГПК України.

17.10.2018 ухвалою суду було повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 05.11.2018 об 11:30 год.

30.10.2018 позивач надав відповідь на відзив ГТУЮ у Харківській області та відповідь на відзив ТОВ "Газенергопроект", в яких вказує, що доводи та обставини, викладені у відзивах, у кожному окремо, є невірними, безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованість та правомірність позовних вимог, у зв'язку з чим позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить визнати договір №5 від 26.02.2018 недійсним з моменту його укладання.

Також позивач надав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення копій відповідей на відзиви відповідачам.

Вказане клопотання позивача було задоволено протокольною ухвалою від 05.11.2018.

05.11.2018 відповідач (ГТУЮ) надав клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Зазначене клопотання відповідача (ГТУЮ) було задоволено протокольною ухвалою від 05.11.2018.

05.11.2018 ухвалою суду було повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 21.11.2018 о 14:30 год.

13.11.2018 відповідач (ГТУЮ) надав заперечення на відповідь на відзив, в якому просить у відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив, не надає фактів та їх доказів тому, чим же саме оспорюваний договір порушує його права та охоронювані законом інтереси як суб'єкта господарювання, як юридичної особи, від моменту укладання, оминаючи взагалі ці питання, навпаки доводи та документи, надані відповідачем (ГТУЮ) підтверджують законність вказаного правочину.

21.11.2018 позивач надав клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження та про відкладення розгляду справи.

21.11.2018 протокольною ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про продовження строку проведення підготовчого провадження та про відкладення підготовчого засідання, а також продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 12.12.2018 об 11:00 год.

07.12.2018 позивач надав клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 13.11.2018 по справі №922/669/18.

Клопотання позивача було відхилено протокольною ухвалою від 12.12.2018, як необґрунтоване.

10.12.2018 позивач надав письмові пояснення по справі, в яких, зокрема, зазначає, що про порушення прав та законних інтересів товариства свідчать обставини, підтверджені судовими рішеннями по справі №922/669/18, а саме про наявність простроченої заборгованості відповідача (ГТУЮ) перед діючим постачальником (позивачем) на момент укладення оспорюваного договору.

12.12.2018 у судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про долучення письмових пояснень до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 12.12.2018 було задоволено усне клопотання представника позивача про долучення письмових пояснень до матеріалів справи.

12.12.2018 відповідач (ГТУЮ) надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання відповідача (ГТУЮ) про долучення документів до матеріалів справи відхилено протокольною ухвалою від 12.12.2018 як необґрунтоване та оскільки всі додані до нього документи надані в неналежним чином засвідчених копіях.

12.12.2018 відкладено підготовче засідання на 21.12.2018 о 14:00 год, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду.

20.12.2018 позивач надав клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 13.11.2018.

Клопотання позивача про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №922/669/18 відхилено протокольною ухвалою від 21.12.2018, оскільки до клопотання не додана копія зазначеної постанови.

21.12.2018 представник відповідача (ГТУЮ) надав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 21.12.2018, вважаючи причини пропуску встановленого судом строку поважними, було задоволено клопотання відповідача (ГТУЮ) про долучення доказів до матеріалів справи.

21.12.2018 у судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання.

21.12.2018 протокольною ухвалою було задоволено усне клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання та підготовче засідання було відкладено на 26.12.2018 о 15:00 год.

26.12.2018 позивач надав письмове пояснення по справі.

26.12.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2019 о 15:00 год, про що ухвалою суду повідомлено учасників справи.

14.01.2019 в судовому засіданні була оголошена перерва до 23.01.2019 о 15:30 год, про що ухвалою суду від 14.01.2019 повідомлено учасників справи.

23.01.2019 в судовому засіданні була оголошена перерва до 25.01.2019 о 14:00 год, про що повідомлено учасників справи під розпис.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

20.03.2017 між позивачем та відповідачем (ГТУЮ) був укладений договір №41GBKhz1157-17 на постачання природного газу (надалі договір №1), за яким постачальник (позивач) зобовязується передати у власність споживачу (відповідач (ГТУЮ)) у 2017 році природний газ (далі газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. Річний плановий обсяг постачання газу до 61,000 тис куб м.

Згідно з п. 1.2 договору №1 обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п. 4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

Відповідно до п. 2.3 договору №1 обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п. 4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

Згідно з п. 2.9.1 договору №1 за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (про транспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ.

Відповідно до п. 2.9.2 вказаного договору на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Пунктом 3.2 договору №1 встановлена ціна газу в сумі 8079,42 грн за 1000 куб м, крім того ПДВ 1615,88 грн, всього з ПДВ 9695,30 грн.

Згідно з п. 3.6 договору №1 загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором і становить 591413,30 грн.

Відповідно до п. 4.2.1 договору №1 оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються постачальником.

Пунктом 11.1 договору №1 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 20.03.2017 до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатком №1 до договору №1 визначено перелік ЕІС-код точок комерційного обліку споживача.

08.06.2017 та 18.12.2017 сторонами договору №1 було укладено додаткові угоди №1 та відповідно №2 до вказаного договору, якими змінено річний плановий обсяг постачання газу та ціну газу, а також суму цього договору.

26.01.2018 сторонами договору №1 було укладено додаткову угоду №4 до цього договору, в якій сторони визначили планові обсяги постачання газу по місяцям на 2018 рік, ціну газу та суму договору, а саме на період січень березень 2018 року в межах 20% від суми попереднього договору, як то встановлено п. 2 ч. 4, 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Строк дії договору №1 вищевказаними додатковими угодами не продовжувався.

В звязку з споживанням всього обсягу, 10.01.2018 відповідачем (ГТУЮ) розміщено на сайті PROZORRO оголошення про проведення відкритих торгів UA-2018-01-10-000711-c на закупівлю природного газу на строк до 31.12.2018.

У процедурі закупівлі прийняли участь два учасника позивач і відповідач (ТОВ "Газенергопроект").

За результатами проведення процедури закупівлі переможцем було визнано ТОВ "Газенергопроект" (протокол №ІІ-12/1 розгляду тендерних пропозицій 12.02.2018) та 13.02.2018 йому було направлено повідомлення про намір укласти договір.

21.02.2018 позивач разом з супровідним листом надав відповідачу (ГТУЮ) два примірника акту №ХО300001827 приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 до якогось договору №1140Q7T6XSB017 від 29.12.2016, укладеного позивачем з Територіальним управлінням ДСА України у Харківській області, за січень 2018 року на суму 338990,69 грн.

23.02.2018 відповідальними особами за діловодство відповідача (ГТУЮ) був складений акт про невідповідність доданого до супровідного листа акту вказаному у додатку до супровідного листа.

26.02.2018 з переможцем проведеної процедури закупівлі був укладений договір №5 на постачання природного газу (надалі договір №2 або спірний договір), за яким постачальник (відповідач (ТОВ "Газенергопроект")) зобовязується передати у власність споживачу (відповідачу (ГТУЮ)) у 2018 році за ДК 021:20-6 газове паливо (природний газ) (далі газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Річний плановий обсяг постачання газу 60000 тис куб м.

У п. 1.3 договору №2 сторонами визначені планові обсяги газу по місяцях, починаючи з лютого 2018 року.

Згідно з п. 2.2 договору №2 постачання газу здійснюється за умови:

2.2.1 наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу;

2.2.2 відсутності заборгованості у споживача за минулі періоди перед постачальником (або оплати відповідно до графіка погашення заборгованості) та оплати поточних платежів;

2.2.3 відсутності простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед іншими постачальниками газу (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою такого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків;

2.2.4 підтвердження в установленому порядку оператором ГТС місячного обсягу постачання газу, виділеного для забезпечення споживача (обєктів споживача) (далі підтверджений обсяг газу).

Відповідно до п. 3.6 договору №2 загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором і становить 636000,00 грн.

Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

У пункті 11.1 вищезазначеного договору сторони визначили, що цей договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 26.02.2018 до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

У додатку №1 до договору №2 сторони визначили місце поставки товару.

26.02.2018 відповідачем (ГТУЮ) був наданий ПАТ «Укртрансгаз» та відповідачу (ТОВ "Газенергопроект") лист №06.02.-21/06.02.-21/805, в якому повідомляє, що єдиним постачальником природного газу для нього з лютого 2018 року є ТОВ "Газенергопроект".

27.02.2018 відповідач (ГТУЮ) надіслав позивачу листа №06.02-24/06.02.-21/809, в якому просив взяти участь у нараді щодо розрахунків за газопостачання, яка відбудеться 28.02.2018 о 10-00 год у відповідача (ГТУЮ).

Як свідчать матеріали справи, позивач не зявився до відповідача (ГТУЮ) за запрошенням.

28.02.2018 відповідач (ГТУЮ) надіслав позивачу листа №06-02-24/06-02-21/786-1, з яким повернув акти №ХО300001827 приймання-передачі природного газу до договору №1140Q7T6XSB017 від 29.12.2016 як помилково направлені.

06.03.2018 відповідач (ГТУЮ) повторно надіслав позивачу листа №06.02-24/06.02.-21/910 з проханням надати акти приймання-передачі за природний газ за січень 2018 року, що підтверджується копією опису вкладення у поштове рекомендоване відправлення.

Однак, позивач не надав відповідачу (ГТУЮ) належні акти приймання-передачі за природний газ за січень 2018 року, через що у березні 2018 року відповідач (ГТУЮ) подав позов до позивача у Господарський суд Харківської області про визнання протиправними дій та зобовязання підписати акти приймання-передачі природного газу.

21.03.2018 позивач надіслав до НКРЕКП скаргу на ТОВ "Газенергопроект", яка ще досі перебуває на розгляді.

18.04.2018 сторонами договору №2 був складений акт №1 приймання-передачі природного газу за лютий березень 2018 року на суму 261226,30 грн. Ця сума була сплачена відповідачем (ГТУЮ) на рахунок відповідача (ТОВ "Газенергопроект") платіжним дорученням №2867 від 18.04.2018 в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 по справі №922/669/18 відмовлено Головному територіальному управлінню юстиції у Харківський області у позові.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 по справі №922/669/18 скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

01.10.2018 на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 по справі №922/669/18 позивачем разом з супровідним листом надані відповідачу (ГТУЮ) належні акти приймання природного газу №ХО300001823 від 01.10.2018 до договору №1 на суму 127370,02 грн.

Відповідачем (ГТУЮ) акт був підписаний та складено реєстр фінансових зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 04.10.2018 №875.

Платіжним дорученням №3384 від 04.10.2018 відповідачем (ГТУЮ) була сплачена заборгованість за договором №1 в сумі 127370,02 грн.

В подальшому постановою Верховного Суду від 13.11.2018 по справі №922/669/18 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 скасовано, рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 скасовано частково, в частині зобовязання ТОВ «Харківгаз Збут» надати ГТУЮ у Харківській області підписані акти приймання-передачі природного газу за січень 2018 року за договором на постачання природного газу від 20.03.2017. Провадження у цій частині закрито. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у цій справі залишено в силі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 і 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У вищенаведеній статті визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Тобто порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом.

Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов.

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови, причому навіть і тоді, коли суд не визнає його недійсним.

Водночас ЦК передбачає можливість визнання деяких нікчемних правочинів недійсними (ч. 2 ст. 218, ч. 2 ст. 219, ч. 2 ст. 220, ч. 2 ст. 224) за підставами, визначеними в ЦК.

Оспорюваними є правочини, які ЦК не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Підстави недійсності правочинів передбачають також інші закони України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, установленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом. У ст. 203 ЦК України перераховані лише загальні вимоги до чинності правочину, що стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення сторін, форми укладеного правочину, реальності передбачуваних правових наслідків, дотримання батьками прав та інтересів їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Тобто, щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату; відсутність спрямованості у вчинюваному батьками правочині на порушення прав та інтересів їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У разі недотримання перерахованих вимог правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому цим Кодексом.

Зміст правочину (його умови) насамперед не повинен суперечити вимогам як ЦК, так і інших актів цивільного законодавства.

Отже, зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України.

Як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11 розяснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення).

Статтю 207 ГК України, на яку посилається позивач як на підставу визнання спірного договору недійсним, виключено на підставі Закону № 2275-VIII від 06.02.2018 з 17.06.2018.

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснював постачання газу відповідачу (ГТУЮ) на підставі договору №1 у період з 20.03.2017 по 31.12.2017.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Між позивачем та відповідачем (ГТУЮ) 26.01.2018 була укладена додаткова угода №4 до договору №1, в якій вони визначили обсяг природного газу на період з січня по березень 2018 року, але не вказали про продовження строку дії договору №1 на цей період.

Як пояснив представник відповідача (ГТУЮ) у звязку з вичерпанням всього обсягу запланованого природного газу на період з січня по березень 2018 року, відповідач (ГТУЮ) був вимушений укласти новий договір на 2018 рік, оскільки це вимагає бюджетне законодавство України, зокрема Бюджетний кодекс.

Відповідач (ГТУЮ) у відповідності до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII, із змінами, провів відкриті торги із закупівлі природного газу та 26.02.2018 уклав з переможцем відкритих торгів ТОВ «Газенергопроект» договір на постачання природного газу у період з лютого по грудень 2018 року. Позивач брав участь у цих торгах, однак не став переможцем, оскільки його цінова пропозиція становила 662695,20 грн з ПДВ, а цінова пропозиція переможця становила 636000,00 грн з ПДВ. Процедура торгів ніким, в тому числі й позивачем, не оскаржувалася.

За таких умов відповідач (ГТУЮ) відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» був зобовязаний укласти договір з відповідачем (ТОВ «Газенергопроект») у строк, встановлений ч. 3 ст. 35 вказаного закону.

Зміст спірного договору не суперечить чинному законодавству, зокрема, ЦК, Законам України «Про публічні закупівлі» та «Про ринок природного газу». Він укладений у встановленому Законом України «Про публічні закупівлі» порядку, підстави, визначені ст. 37 цього Закону, з якими закон пов'язує недійсність правочину, відсутні.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним спірного договору, позивач вказував, що цей договір укладений з порушенням статей 13, 14 ЗУ «Про ринок природного газу», пунктів 1 - 3 розділу ІІ та пункту 2 розділу IV Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, якими визначено, що умовою зміни постачальника за ініціативою споживача є відсутність простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником, та вказував, що на момент укладення спірного договору відповідач (ГТУЮ) мав заборгованість перед позивачем за поставлений у січні 2018 року газ згідно з додатковою угодою №4 від 26.01.2018, при цьому посилається на акт №ХО300001823 приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 до договору №1 на суму 127370,02 грн.

Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VIII, із змінами до нього, визначені правові засади функціонування ринку природного газу України.

Стаття 3 вказаного закону передбачає, що ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції та за принципом, зокрема, вільного вибору постачальника природного газу.

Відповідно до ст. 12 зазначеного вище закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором (ч.1).

Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.2).

Правила постачання природного газу затверджуються Регулятором (Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) і є обов'язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами (ч.4).

Згідно із ст. 13 цього закону споживач має право, зокрема, на вільний вибір постачальника; безоплатну зміну постачальника, крім випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про ринок природного газу» усім споживачам гарантується право вибору постачальника.

Частиною 2 названої статті встановлено, що за умови виконання споживачем своїх зобов'язань за договором постачання:

1) зміна постачальника за ініціативою споживача має бути завершена в термін не більше трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити постачальника, за умови дотримання правил зміни постачальника, у тому числі обов'язку щодо здійснення повного остаточного розрахунку з попереднім постачальником;

2) до припинення договору постачання діючий постачальник зобов'язаний забезпечувати постачання природного газу споживачу на умовах чинного договору.

Наявність спору між діючим постачальником і споживачем, який заявив про намір змінити постачальника, не є підставою для затримки у виконанні договору постачання з новим постачальником.

Порядок зміни постачальника споживачами встановлений розділом IV Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827 (далі - Правила).

Так, частиною другою п. 2 розділу IV Правил встановлено, що зміні постачальника у відповідному розрахунковому періоді має передувати укладання договору постачання природного газу з новим постачальником та розірвання договору постачання природного газу з діючим постачальником або його призупинення в частині постачання природного газу, а також відсутність у споживача простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником.

Згідно з п. 4 розділу IV Правил кожен споживач, який має намір змінити постачальника у відповідному розрахунковому періоді, повинен виконати свої зобов'язання по розрахунках за природний газ перед діючим постачальником та підписати з ним угоду про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу з дати, з якої постачання природного газу буде здійснювати новий постачальник, відповідно до пункту 5 цього розділу.

Разом з тим, за визначенням пункту 5 розділу І Правил розрахунковий період - газовий місяць, визначений договором постачання природного газу, в якому діючим постачальником забезпечується постачання природного газу споживачу та здійснюються відповідні розрахунки за поставлений природний газ.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач не мав договору з відповідачем (ГТУЮ) на постачання природного газу у період з січня по грудень 2018 року, оскільки в частині постачання газу договір №1 припинив свою дію 31.12.2017.

Як убачається із змісту наданих позивачем додаткових угод до договору №1, строк дії вказаного договору його сторонами не продовжувався.

Виходячи з вищевикладеного слідує, що відповідач (ГТУЮ) не змінював постачальника у розрахунковому періоді (у лютому 2018 року) і названі положення Закону та Правил щодо зміни постачальника у розрахунковому періоді не поширюються на спірні правовідносини, тому посилання на них позивача є безпідставними.

В позові позивач також вказує на порушення відповідачами пунктів 1 - 3 розділу ІІ Правил та вказує, посилаючись на акт №ХО300001823 приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 до договору №1 на суму 127370,02 грн, що відповідач (ГТУЮ) не мав права укладати спірний договір з відповідачем (ТОВ «Газенергопроект»), оскільки на момент його укладення мав заборгованість перед позивачем за поставлений у січні 2018 року природний газ.

Суд не погоджується з доводами позивача про наявність заборгованості, виходячи з наступного.

Додаткову угоду №4 до договору №1 було укладено лише 26.01.2018.

Обсяг природного газу, визначений у додатковій угоді №4 становить 10,708 тис куб м на період з січня по березень 2018 року.

Як убачається з акту №ХО300001823 приймання-передачі природного газу від 01.10.2018 до договору №1 на суму 127370,02 грн, відповідач (ГТУЮ) спожив у січні 2018 року обсяг природного газу більший ніж був передбачений додатковою угодою №4 на весь період з січня по березень 2018 року, а саме 11,532 тис куб м.

Таким чином фактичні поставки у січні 2018 року перевищили договірні обсяги на 0,824 тис куб м.

Отже, додаткова угода №4 від 26.01.2018 припинилась її виконанням.

А відтак договір №1 припинив свою дію 31.01.2018.

За таких обставин, на момент укладання відповідачами спірного договору договірних відносин з попереднім постачальником природного газу не було.

До того ж, пунктом 4.2.1 договору №1 передбачено, що оплата спожитого природного газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі природного газу, який надається постачальником (позивачем), не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як свідчать матеріали справи та не спростовано позивачем, позивач надав відповідачу (ГТУЮ) разом з супровідним листом від 21.02.2018 два примірника акту №ХО300001827 приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 до неіснуючого між сторонами договору - договору №1140Q7T6XSB017 від 29.12.2016, укладеного позивачем з Територіальним управлінням ДСА України у Харківській області, за січень 2018 року на суму 338990,69 грн, про що 23.02.2018 відповідальними особами за діловодство відповідача (ГТУЮ) було складено акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Обставини справи свідчать, що позивач штучно створив заборгованість відповідач (ГТУЮ) з метою утримання його в числі своїх клієнтів шляхом перешкоджанням відповідачу (ГТУЮ) виконати свої зобовязання за договором з своєчасної оплати спожитого природного газу. Перешкоджання виразилося у не вчиненні позивачем дій, що встановлені договором, а саме своєчасне надання споживачу належного акту приймання-передачі природного газу, до виконання яких відповідач (ГТУЮ) не міг виконати свого обвязку з оплати спожитого природного газу.

Таким чином, має місце прострочення кредитора позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відтак, прострочена заборгованість відсутня.

Ця обставина підтверджується також тим, що лише на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 по справі №922/669/18 позивачем разом з супровідним листом були надані відповідачу (ГТУЮ) належні акти приймання природного газу №ХО300001823 від 01.10.2018 до договору №1, які 04.10.2018 були оплачені відповідачем (ГТУЮ) в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №3384 від 04.10.2018 на суму 127370,02 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил встановлено, що споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником.

Отже, названа норма повязує можливість укладення споживачем договору постачання природного газу з будь-яким постачальником лише за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником.

А оскільки простроченої заборгованості відповідач (ГТУЮ) перед позивачем за договором №1 не мав, то відповідно і порушень Правил не допускав укладаючи спірний договір з відповідачем (ТОВ «Газенергопроект»).

У лютому 2018 року позивач не поставляв вже природний газ відповідачу (ГТУЮ), що також свідчить про припинення договірних відносин. Доказів підтвердження позивачем номінації для відповідача (ГТУЮ) за газовий місяць лютий 2018 року суду не надано.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що про зміну постачальника, як правовий інститут, може йти мова лише у випадку, якщо їй передує укладання договору постачання природного газу з новим постачальником та розірвання договору постачання природного газу з діючим постачальником або його призупинення в частині постачання природного газу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та обставина, що договір №1 в частині постачання природного газу припинив свою дію на момент вступу в дію договору №2, оскільки діяв до 31.12.2017. Спірний договір в частині постачання природного газу діє з лютого до 31 грудня 2018 р. Відтак дія договору №1 в частині постачання природного газу фізично не могла бути призупинена сторонами і не було потреби у його розірванні з цих підстав.

Станом на день укладання спірного договору позивач уже не був діючим постачальником відповідача (ГТУЮ), оскільки дія договору №1 в цій частині закінчилась.

У даному випадку не було заміни постачальника, а мав місце вибір споживачем нового постачальника на умовах, визначених діючим законодавством, право на який гарантовано Законом України «Про ринок природного газу».

Слід також зазначити, що згідно з ч. 2 п. 5 розділу IV Правил, якщо на початок періоду фактичного постачання природного газу новим постачальником чи протягом цього періоду у споживача виникне прострочена заборгованість за поставлений природний газ перед попереднім постачальником (через розбіжності між плановим і фактичним споживанням, настання терміну остаточного розрахунку після початку постачання газу новим постачальником тощо), останній має право повідомити про це оператора ГТС та здійснити заходи, передбачені цими Правилами, щодо припинення постачання природного газу споживачу-боржнику, у тому числі через оператора ГРМ.

До того ж, позивач не був діючим постачальником газу на підставі договору №1, оскільки, як зазначено вище, цей договір в частині поставки газу припинив свою дію ще 31.12.2017, а додаткова угода №4 31.01.2018. Простроченої заборгованості перед позивачем як діючим постачальником за договором №1 станом на час укладання спірного договору не було.

Отже, наявність у відповідача (ГТУЮ) заборгованості за спожитий у січні 2018 року природний газ, строк оплати якої не настав через прострочення кредитора (позивача), не може бути підставою для визнання недійсним договору №2, укладеного відповідачами.

Також не може бути підставою для визнання недійсним спірного договору його укладання не з першого числа розрахункового місяця, оскільки строк укладання договору було зумовлено вимогами Закону України «Про публічні закупівлі».

Несуттєві недоліки щодо умов укладання спірного договору, на які посилається позивач, не є підставою для визнання його недійсним, оскільки вони не потягли за собою порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також зміст спірного договору не суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Спірний договір містить всі істотні умови, які визначені законом для даного виду договорів, та укладений з дотриманням вимог ЦК, ГК, БК і порядку, передбаченого законодавством для публічних закупівель.

За таких обставин відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним, до того ж з моменту його укладання.

Інші доводи позивача, зокрема, про постачання газу у лютому 2018 року не знайшли свого підтвердження. Позивач не мав договору з відповідачем (ГТУЮ) на постачання газу у лютому 2018 року, відсутні підписані двома сторонами акти приймання - передачі за цей період. Крім того, договір має відповідати вимогам чинного законодавства в момент його укладення. Відтак поставка чи непоставка газу в період після укладення договору не впливає на чинність такого договору.

Посилання позивача на те, що умовами спірного договору визначено період постачання природного газу з 26.02.2018, а на з першого числа розрахункового періоду, як на підставу для визнання договору №2 недійсним, суд вважає безпідставними, оскільки як вже зазначалось згідно з розділом І Правил розрахунковий період це газовий місяць, визначений договором постачання природного газу, в якому діючим постачальником забезпечується постачання природного газу споживачу та здійснюються відповідні розрахунки за поставлений природний газ, а матеріали справи містять акт №1 приймання-передачі природного газу від 18.04.2018 за лютий - березень 2018 року на суму 261226,30 грн, який своєчасно оплачено відповідачем (ГТУЮ), про що свідчить відмітка Державної казначейської служби України на ньому.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є верховенство права.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не надав доказів порушення його прав або охоронюваних законом інтересів спірним договором.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 203, 215, 613 ЦК України, ст. 35 - 37 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 3, 12 14 Закону України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827, ст. 2, 11, 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційного скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 04.02.2019 р.

Суддя ОСОБА_4