ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Справа № 924/1111/16

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2018 року в справі №924/1111/16 (суддя - Смаровоз М.В.)

час та місце ухвалення: 27 серпня 2018 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; вступна і резолютивна частина проголошена о 17:45 год; повний текст рішення складено 6 вересня 2018 року

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехмаш"

про стягнення 2 110833 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 413 180 грн 65 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 1 575000 грн. інфляційних втрат за кредитом, 209 354 грн 39 коп. інфляційних втрат за відсотками

за участю представників сторін:

від Позивача - Огородник В.В.;

від Відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Агропромтехніка» (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача: пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 2 427 038 грн 33 коп, пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 489 644 грн 02 коп., інфляційних втрат за кредитом в розмірі 1 575 000 грн та інфляційних втрат за відсотками в розмірі 212 621 грн 59 коп..

В обгрунтування позовної заяви Позивач посилався на те, що між Позивачем та Відповідачем було укладено генеральний договір про здійснення кредитування № 880/15 ГД 1 від 13 травня 2010 року, який містить ряд додаткових угод. В рамках генерального договору між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 06.33-72/046 від 22 липня 2014 року (з додатковими угодами). Згідно даних договорів Відповідач отримав кредит в розмірі та на умовах, вказаних у договорах. Відповідач зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти. Крім того, на забезпечення даних договорів було укладено договір поруки № 880/30/ПЮО 1 від 30 квітня 2013 року. Враховуючи неналежне виконання кредитних договорів Відповідачем, утворилась заборгованість, про стягнення якої звернувся Позивач з даним позовом. При цьому, наявність нарахування та стягнення пені обумовлено договорами кредиту, а Відповідач поручився за виконання в повному обсязі всіх існуючих та майбутніх грошових зобов'язань за кредитними договорами в тому числі щодо оплати пені. Також, Позивач вказав про те, що за рахунок прийняття на баланс Позивачем іпотечного майна, що належало третій особі заборгованість за кредитом погашена частково.

В ході розгляду даної справи, Позивачем було подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої Позивач просив суд стягнути з Відповідача: пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 29 лютого по 5 липня 2016 року в розмірі 110 833 грн 33 коп; пеню за несвоєчасне повернення відсотків за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року в розмірі 413 180 грн 65 коп.; інфляційні втрат за кредитом в розмірі 1 575 000 грн; інфляційні втрати за відсотками в розмірі 209 354 грн 39 коп. (том 3, а.с. 11-14). Дана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду ухвалою місцевого господарського суду від 24 січня 2017 року (том 3, а.с. 44-45).

Разом з тим, при розгляді даної справи, судом першої інстанції ухвалою суду від 28 лютого 2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехмаш» (надалі - Третя особа; том 5, а.с. 38).

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено (том 5, а.с. 75-82).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 1 листопада 2017 року в справі № 924/1111/16 (том 6, а.с. 70-76) апеляційну скаргу Позивача було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 924/1111/16 (том 6,а.с. 113-120) касаційну скаргу Позивача задоволено частково, рішення Господарського суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 1 листопада 2017 року в справі № 924/1111/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

В своїй постанові Верховний Суд зазначив наступну позицію: поза увагою судів залишилося посилання Позивача на те, що в договорах іпотеки, які укладені між Позивачем та Третьою особою, не існує пункту 7.1, на який посилалися суди. Водночас, суди не звернули увагу на те, що за доводами Позивача пунктами 2.4.10 договорів іпотеки від 13 травня 2010 року та від 20 вересня 2011 року, укладених між Позивачем та Третьою особою, передбачено: у випадках, якщо сума, одержана від реалізації предметів іпотеки, не покриває всіх вимог іпотеко держателя, забезпечених іпотекою, він має право отримати решту суми з іншого майна іпотекодавця у порядку, встановленому законом.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2018 року (том 7, а.с. 165-172) позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 413 180 грн 65 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 1156451 грн 61 коп. інфляційних втрат за кредитом, 168881 грн 98 коп. інфляційних втрат за відсотками. В решті позову відмовлено. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 260 077 грн 71 коп..

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що оплата процентів за генеральним договором відбувається помісячно не пізніше 5 числа кожного місяця. Таким чином, на думку суду право на нарахування пені виникає не разово, як в випадку прострочення кредиту, а періодично, кожного місяця у разі прострочки. Враховуючи, що заборгованість з відсотків за заявлений період погашена не була, договір діяв (договір триває до повного виконання зобов'язань пункт 4 додаткового договору). За умовами генерального договору нарахування і сплата процентів відбувається до дня повернення боргу у повному обсязі. Таким чином, як зазначає місцевий господарський суд в своєму рішенні, обраний Позивачем період нарахування пені за неналежну оплату процентів є обґрунтованим. Однак, спосіб нарахування має включати суму боргу за кожен місяць періоду, починаючи з 6 числа місяця, який входить в обраний період (вказаний Позивачем). При цьому, суд першої інстанції враховує кінцеву дату періоду, визначену Позивачем, оскільки суд не має права самостійно встановлювати період нарахування.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (том 7, а.с. 180-189).

Мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що 6 липня 2016 року Позивачем звернуто стягнення, шляхом набуття права власності на 11 нерухомих обєктів, загальною вартістю 92 812 079 грн., що належали на праві власності Третій особі та виступали об'єктами, котрі забезпечували згідно 4 договорів іпотеки виконання зобов'язань Відповідача за договорами кредитування, що є предметом розгляду цієї справи. Як видно з звіту про незалежну оцінку майна, сформованого суб'єктом оціночної діяльності, ринкова вартість 11 нерухомих об'єктів, набутих Позивачем у власність за іпотечними договорами станом на 5 липня 2016 року дорівнювала 92 812 079 грн. Отже, на переконання апелянта, навіть в випадку доведення Позивачем наявності заборгованості за кредитними договорами в заявленому розмірі, поданий позов задоволенню не підлягає, так як Позивач сам ліквідував заборгованість, шляхом звернення стягнення на нерухомість. Щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту, то Відповідач зазначає, що Позивач був вправі нараховувати пеню в період з 22 травня 2015 року по 22 листопада 2015 року. Відносно заявленої пені за несвоєчасне повернення відсотків, то Позивач вправі нарахувати пеню за неповернення процентів в період з 11 червня 2015 року до 11 грудня 2015 року (проте такого розрахунку не проведено).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 листопада 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача в справі № 924/1111/16 та запропоновано Позивачу в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали надати суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 листопада 2018 року було призначено справу № 924/1111/16 до розгляду на 16 січня 2019 року об 14:20 год.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді судове засідання у справі № 924/1111/16 призначене на 16 січня 2019 року не відбулося, про що сторони були повідомленні в телефонному режимі та шляхом розміщення офіційного оголошення на сайті Північно-західного апеляційного господарського суду в розділі «Розгляд справ».

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 січня 2019 року розгляд справи було призначено на 6 лютого 2019 року об 15 год. 20 хв..

Відповідачем через відділ канцелярії та документообігу суду 4 лютого 2019 року було подано клопотання про зупинення провадження по даній справі до набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва по справі № 910/17517/18. У разі ж відмови в зупиненні провадження по справі, Відповідач просив суд відкласти розгляд справи в зв'язку із відрядженням представника Відповідача.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу Позивача, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Водночас, колегія суддів в судовому засіданні від 6 лютого 2019 року розглянувши клопотання Відповідача про зупинення апеляційного провадження в даній справі, заслухавши думку Позивача, котрий заперечує проти задоволення такого клопотання посилаючись на ту обставину, що дані справи не є пов'язаними між собою, та результат справи № 910/17517/18 в подальшому не вплине на вирішення даної справи, а такі дії відповідача він розцінює як затягування розгляду справи, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції в розумінні норм діючого законодавства України щодо регулювання підстави та порядок зупинення провадження, на місці ухвалила відмовити в задоволенні даного клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України: суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів саме у даній справі. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі пов'язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у даній справі.

Таким чином, колегія суду резюмує, що зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

При цьому, вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тобто, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд повинен з'ясовувати як пов'язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши підстави та предмет спору в справі № 910/17517/18 (за позовом Відповідача до Позивача про визнання протиправними та скасування рішень) судова колегія зазначає, що навіть при позитивну рішенні по даній справі, Відповідач не звільняється від обов'язку щодо виконання своїх зобов'язань по кредитному договору, адже факт існування заборгованості нікуди не зникне, при цьому, Відповідач визнає заборгованість при цьому оспорюючи саме її розмір. Тобто, рішенням по справі 910/17517/18 не будуть встановлені обставини, які в подальшому зможуть вплинути на розгляд даної справи, оскільки кредитний договір є чинним і обов'язок Відповідача вчасно сплачувати кредитні кошти та здійснити погашення заборгованості нікуди не зникне. Окрім того, судова колегія звертає увагу, що на даний час є встановленні обставини (в силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України) по справі №924/973/16 щодо підставності стягнення пені та інфляційних у зазначених розмірах, котрі є ідентичними періодам та розмірам, зазначеним Позивачем в даній справі.

З огляду на все вищевказане суд відмовив в задоволенні даного клопотання.

Що ж стосується тієї частини клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку із відрядженням представника Відповідача, то колегія суддів зауважує наступне.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши думку Позивача, котрий заперечує проти його задоволення, суд констатує, що розгляд справи за відсутності Відповідача, не порушить принципу змагальності сторін. В матеріалах справи міститься апеляційна скарга Відповідача, в котрій він вже надав свої доводи та заперечення щодо позовної заяви, зважаючи на закінчення двохмісячного строку розгляду даної апеляційної скарги, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що унеможливлює відкладення колегією розгляду справи на іншу дату, без порушення строку розгляду апеляційної скарги.

Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

В судове засідання від 6 лютого 2019 року представник Третьої особи не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 22 січня 2019 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України). З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі уповноважених представників Відповідача та Третьої особи за наявними в матеріалах справи доказами, тим більше з огляду на закінчення стоку розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні від 6 лютого 2019 року представник Позивача заперечив щодо доводів, висвітлених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необгрунтованою, зазначив, що Відповідач неодноразову звертався з позовами до суду з метою затягування розгляду справи, потім відмовляючись від них, а тому просить відмовити в її задоволенні, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заслухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного

13 травня 2010 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Генеральний договір про здійснення кредитування № 880/15-ГД 1 (надалі - Генеральний договір; том 1, а.с. 11-25).

При цьому до даного Генерального договору було укладено ряд додаткових угод, а саме: № 1 від 19 травня 2010 року, № 1 від 4 серпня 2010 року, № 2 від 19 листопада 2010 року, № 3 від 10 лютого 2011 року, № 4 від 26 квітня 2011 року, № 5 від 25 травня 2011 року, № 6 від 9 вересня 2011 року, № 7 від 9 вересня 2011 року, № 8 від 13 лютого 2012 року, № 9 від 8 травня 2012 року, № 10 від 13 грудня 2012 року, № 11 від 28 грудня 2012 року, № 12 від 29 березня 2013 року, № 13 від 30 квітня 2013 року, № 14 від 15 травня 2013 року, № 15 від 22 травня 2013 року, № 16 від 27 серпня 2013 року, № 17 від 31 жовтня 2013 року, № 18 від 13 листопада 2013 року, № 19 від 22 липня 2014 року (том 1, а.с. 29-108).

Згідно пунктів 1.1, 1.3 Генерального договору: Позивач зобов'язався надавати Відповідачу грошові кошти у національній валюті України на умовах, забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, визначених цим договором та додатковими договорами до нього, а клієнт зобов'язався повертати Кредит у строки/терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та додатковими договорами до нього, сплачувати проценти у розмірі, що визначатимуться у додаткових договорах, але не більше 27% річних; розмір процентної ставки встановлюється на строк на 3 місяці з дати підписання відповідного додаткового договору до цього договору; надалі зазначений розмір процентної ставки може переглядатися Позивачем кожні наступні три місяці; за виконання Позивачем зобов'язань, Відповідач сплачує комісії у розмірі та у порядку, що визначені цим Договором та Тарифами на послуги, що надаються Позивачем, що містяться у Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною, та у додатках до додаткових договорів до цього Договору.

Пунктом 4 Генерального договору передбачено, що надання кредиту/гарантій за цим договором здійснюється протягом періоду, починаючи від дати укладання цього Договору по 12 травня 2013 року, на підставі укладених між сторонами додаткових договорів до цього договору.

Відповідно до пункту 2 Генерального договору, загальний ліміт операцій з надання кредиту та гарантій за цим договором не може перевищувати 25000000 грн.

Додатковою угодою № 16 від 27 серпня 2013 року до Генерального договору сторони висвітлили пункт 2 в новій редакції, згідно якого: загальний ліміт операцій з надання кредиту та гарантій, акредитивів за цим договором не може перевищувати 34300000 грн. Загальний ліміт операцій змінюється відповідно до наступного графіку: з 31 грудня 2012 року по 6 травня 2013 року - 31300000 грн; з 7 травня 2013 року по 21 травня 2013 року - 31100000 грн; з 22 травня 2013 року по 30 жовтня 2013 року - 31300000 грн; з 31 жовтня 2013 року по 31 травня 2016 року - 29495000 грн (том 1, а.с. 104).

При цьому колегія суду звертає увагу, що особливі умови кредитування, а саме: сума, мета та строк кредиту (кінцевий термін погашення кредиту), розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, форма та спосіб надання кредиту, а також відповідні тарифи визначаються додатковими договорами, що укладаються між сторонами, та є невід'ємною частиною цього договору відповідно до пункту 5 основних положень Генерального договору.

Згідно підпункту 3.3.4 загальних умов кредитування Генерального договору, Відповідач зобов'язався сплачувати Позивачу проценти в розмірі, передбаченому у відповідних додаткових договорах, та комісії, перелік, розміри та порядок сплати яких зазначені в цьому договорі та тарифах, в порядку, визначеному Договором.

За умовами підпункту 3.3.6 загальних умов Генерального договору, повертати Позивачу кредит відповідно до строків/термінів, встановлених у відповідних додаткових договорах, але, в будь-якому разі, має бути повністю та остаточно повернутий не пізніше останнього дня строку дії загального ліміту операцій, вказаного в пункті 4 основних положень цього Договору.

За умовами пункту 4.1 загальних умов кредитування Генерального договору, у разі прострочення Відповідачем повернення Кредиту згідно умов цього Договору та відповідним додатковим договором та/або сплати відсотків та/або комісій, Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі 1 (один) відсоток від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення.

Відповідно до підпункту 3.2.5 Генерального договору, Позивач має право звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, у разі неповернення Відповідачем кредиту або його частини, або у разі невідшкодування Відповідачем Позивачу витрат, пов'язаних з виконанням гарантії, несплати процентів, комісій, штрафних санкцій згідно з умовами цього Договору.

Як вбачається з доказів долучених до матеріалів справи, в якості забезпечення виконання зобов'язань Відповідача щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат за Генеральним договором про здійснення кредитування та Додаткових угод до нього, між Позивачем та Відповідачем було укладено іпотечні договори (з урахуванням додаткової угоди № 18 від 13 листопада 2013 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 880/15-ГД 1 від 13 травня 2010 року), зокрема (том 1, а.с. 152-161):

· Іпотечний договір від 13 травня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 912, за умовами якого Відповідач передало в іпотеку Позивачу комплекс будівель, загальною площею 5814,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4, загальною заставною вартістю 12374700 грн., а саме: будівля адмінбудинку літ. „А-3 загальною площею 1740,8 кв.м, заставною вартістю 6984900 грн; будівля майстерні літ. „Е загальною площею 763,2 кв.м., заставною вартістю 1159000 грн; будівля цеху літ. „Г загальною площею 1202,2 кв.м., заставною вартістю 1825700 грн; арочна будівля літ. „Б загальною площею 753,9 кв.м., заставною вартістю 741200 грн; будівля гаража літ. „К загальною площею 473,1 кв.м., заставною вартістю 416000 грн; будівля спортивно-оздоровчого комплексу літ. „В загальною площею 481,9 кв.м., заставною вартістю 942500 грн; споруда складу літ. „Ж загальною площею 261,4 кв.м., заставною вартістю 229800 грн; будівля трансформаторної підстанції літ. „З загальною площею 52,4 кв.м., заставною вартістю 230000 грн; будівля котельної літ. „В загальною площею 85,5 кв.м., заставною вартістю 52600 грн.;

· Іпотечний договір від 13 травня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 904, за умовами якого Відповідач передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: будівлю складу (літ. „Л за планом земельної ділянки), загальною площею 663,4 кв.м., що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4, заставною вартістю 885000 грн.;

· Іпотечний договір від 13 травня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 908, за умовами якого Відповідач передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю офісу з складами, загальною площею 168,1 кв.м., що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Жовтнева, 16 „В, заставною вартістю 107500 грн;

· Іпотечний договір від 20 вересня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2910, за умовами якого Відповідач передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: товарні склади для зберігання запасних частин сільськогосподарської техніки, загальною площею 2303,6 кв. м, що розташовані за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4, заставною вартістю 2264900 грн.

Відповідно до всіх Іпотечних договорів у статті 4 пунктах 4.1, 4.6.3 сторони погодили порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем основного зобов'язання, Позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом передачі Позивача права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

У зв'язку із посвідченням вищезазначених договорів накладено заборону відчуження зазначеного в договорах майна, яке належить Відповідачу до припинення чи розірвання договорів, що зареєстровано в реєстрі за № 905, № 909, № 913-921, № 2911.

Окрім того 22 липня 2014 року між Позивачем та Відповідачем в рамках Генерального договору було укладено Додатковий договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 06.33-72/046 (том 1, а.с. 109-110), зміни внесені додатковою угодою № 06.33-72/088 (01/046) від 28 жовтня 2014 року, додатковою угодою № 06.33-72/044 (02/046) від 28 січня 2015 року та додатковою угодою № 06.33-72/044 (03/046) від 28 квітня 2015 року (том 1, а.с. 114-116).

Як передбачено пунктом 1 Додаткового договору, Позивач зобов'язався надати Відповідачу грошові кошти на поповнення обігових коштів шляхом їх перерахування з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок Відповідача № 1469, відкритий у Позивача, в межах максимального ліміту заборгованості за цим додатковим договором в 15000000 грн, з врахуванням заборгованості за додатковим договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 06.201-72/181 від 9 жовтня 2013 року до генерального договору про здійснення кредитування № 880/15-ГД від 13 травня 2010 року.

Як визначено пунктом 1.1 Додаткового договору від 22 липня 2014 року, надання кредиту в межах суми вищевказаного максимального ліміту здійснюється окремими частинами (траншами), надалі за текстом кожна частина окремо транш, а у сукупності транші, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості за цим додатковим договором: з 21 травня 2015 року максимальний ліміт заборгованості становить 10000000 грн; з 21 червня 2015 року максимальний ліміт заборгованості становить 5000000 грн та кінцевою датою повернення заборгованості за всіма траншами кредиту за цим Договором 21 липня 2015 року.

Відповідно до пункту 3 Додаткового договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 06.33-72/046 від 22 липня 2014 року, Відповідач зобов'язався сплачувати кредитору відсотки, порядок нарахування та сплати яких визначений в Генеральному договорі, а також комісії, перелік, розмір та порядок сплати яких міститься в додатку № 1 до цього Додаткового договору.

До Додаткового договору № 06.33-72/046 про надання відновлювальної кредитної лінії від 22 липня 2014 року Позивачем та Відповідачем було укладено додаткові угоди щодо розміру та строку дії процентної ставки, визначених пунктах 3.1 Додаткового договору.

Зокрема, додатковою угодою № 06.33-72/088(01/046) від 28 жовтня 2014 року до додаткового договору сторони встановили процентну ставку за додатковим договором у розмірі 18 процентів річних на строк 3 місяці до 27 січня 2015 року, додатковою угодою № 06.33-72/004(02/046) від 28 січня 2015 року в розмірі 18 процентів річних на строк 3 місяці по 27 квітня 2015 року, додатковою угодою №06.33-72/044(03/046) від 27 квітня 2015 року в розмірі 21 процентів річних на строк 3 місяці по 21 липня 2015 року.

Позивачем до матеріалів справи було долучено копії банківських виписок по нарахуванню відсотків, розрахунок вимог Позивача (том 1, а.с. 123, 192-203).

З матеріалів справи слідує, що 1 червня 2016 року Позивач звернувся до Відповідача з вимогою № 08.42-186/7868 про усунення порушень зобов'язань за додатковим договором № 06.33-72/046 від 22 липня 2014 року про надання відновлювальної кредитної лінії в рамках Генерального договору (з урахуванням доповнень та змін), в якій вимагав з моменту отримання даної вимоги погасити заборгованість в сумі 23 717 828 грн 04 коп., яка виникла станом на 20 травня 2016 року (том 1, а.с 117-120, доказ направлення на а.с. 121).

Згідно висновку про незалежну оцінку майна від 4 липня 2016 року, проведеної суб'єктом оцінювальної діяльності приватним підприємством «Енергомакс», ринкова вартість об'єктів оцінки (предметів іпотеки) становить 92 812 079 грн, а саме (том 1, а.с. 162-177):

· будівля складу (літ. «Л за планом земельної ділянки»), загальною площею 663,4 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 1504800 грн в т.ч. 1254000 грн, сума ПДВ 250800 грн;

· товарні склади для зберігання запасних частин сільськогосподарської техніки, загальною площею 2303,6 кв.м (що розташовані за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 4616400 грн, в т.ч. 3847000 грн сума ПДВ 769400 грн;

· нежитлова будівля офісу з складами (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Жовтнева, 16 "В") становить - 248400 грн в т.ч. 207000 грн , сума ПДВ 41400 грн;

· будівля адмінбудинку літ. «А-3» загальною площею 1740,8 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 11865600 грн в т.ч. 9888000 грн, сума ПДВ -1977600 грн;

· будівля майстерні літ. «Е» загальною площею 763,2 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 1584000 грн, в т.ч. 1320000 грн, сума ПДВ - 3264000 грн;

· будівля цеху літ. «Г» загальною площею 1202,2 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 2496000 грн, в т.ч. 2080000 грн, сума ПДВ 416000 грн;

· арочна будівля літ. «Б» загальною площею 753,9 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 1564800 грн в т.ч. 1304000 грн., сума ПДВ 260800 грн.;

· будівля гаража літ. «К» загальною площею 473,1 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 981600,00 грн., в т.ч. 818000 грн, сума ПДВ 163600 грн;

· будівля спортивно-оздоровчого комплексу літ. «В» загальною площею 481,9 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 3284400 грн, в т.ч. 2737000 грн, сума ПДВ 547400 грн;

· будівля котельної літ. «В» загальною площею 85,5 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 177600 грн, в т.ч. 148000 грн, сума ПДВ 29600 грн;

· будівля трансформаторної підстанції літ. «З» загальною площею 52,4 кв.м (що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, 4) становить - 109200 грн, в т.ч. 91000 грн, сума ПДВ 18200 грн.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 30 серпня 2016 року (далі інформаційна довідка) за Позивачем 5 липня 2016 року зареєстровано право приватної власності на:

· товарні склади для зберігання запасних частин сільськогосподарської техніки загальною площею 2303,6 кв.м, підстава виникнення права власності Іпотечний договір № 2910 від 20 вересня 2011 року (інформаційна довідка № 66950834 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю цеху літ. «Г» загальною площею 1202,2 кв.м, підстава виникнення права власності додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року до Іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010 року, іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66950933 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю майстерні літ. «Е» загальною площею 763,2 кв.м, підстава виникнення права власності додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року до Іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010р., іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66950995 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю трансформаторної підстанції літ. «З» загальною площею 52,4 кв.м, підстава виникнення права власності - додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, до Іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010 року, іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951019 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю адмінбудинку літ. «А-3» загальною площею 1740,8 кв.м, підстава виникнення права власності - додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, до Іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010 року, іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951051 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю гаража літ. «К» загальною площею 473.1 кв.м., підстава виникнення права власності - додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, до іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010 року, іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951094 від 30 серпня 2016 року);

· арочну будівлю літ. «Б» загальною площею 753,9 кв.м., підстава виникнення права власності - додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, до іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010 року, іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951198 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю спортивно-оздоровчого комплексу літ. «В» загальною площею 481,9 кв.м, підстава виникнення права власності - додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, до іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010 року, іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951223 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю котельні літ. «В» загальною площею 85,5 кв.м, підстава виникнення права власності - додаткові договори № 4317 від 13 грудня 2012 року, № 2811 від 12 вересня 2011 року, № 1977 від 22 листопада 2010 року, № 1028 від 26 квітня 2011 року, № 1439 від 26 травня 2011 року, до іпотечного договору № 912 від 13 травня 2010 року, іпотечний договір № 912 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951256 від 30 серпня 2016 року);

· нежитлову будівлю офісу з складами загальною площею 415,7 кв.м (Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Жовтнева, 16 В), підстава виникнення права власності іпотечний договір № 908 від 13 травня 2010 року (додатковий договір № 1972 від 22 листопада 2010 року, додатковий договір № 1033 від 26 квітня 2011 року, додатковий договір № 1445 від 26 травня 2011 року, додатковий договір № 2805 від 12 вересня 2011 року, додатковий договір № 4315 від 13 грудня 2012 року до іпотечного договору № 908 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951285 від 30 серпня 2016 року);

· будівлю складу з вбудованими службовими приміщеннями літ. «Л» загальною площею 663,4 кв.м, підстава виникнення права власності іпотечний договір № 904 від 13 травня 2010 року (додатковий договір № 1974 від 22 листопада 2010 року, додатковий договір № 1031 від 26 квітня 2011 року, додатковий договір № 1437 від 26 травня 2011 року, додатковий договір № 2807 від 12 вересня 2011 року, додатковий договір № 4313 від 13 грудня 2012 року до іпотечного договору № 904 від 13 травня 2010 року (інформаційна довідка № 66951302 від 30 серпня 2016 року).

Окрім того, з доказів долучених до матеріалів справи слідує, що 30 квітня 2013 року між Позивачем та Третьою особою було укладено договір поруки № 880/30-ПЮО-1.

Відповідно до пункту 1.1 Договору поруки, в зв'язку із укладенням між Позивачем та Відповідачем Генерального договору про здійснення кредитування (зі змінами та доповненнями, які можуть вноситись до нього, і разом з усіма додатками, додатковими угодами до нього) Третя особа поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем в повному обсязі усіх існуючих та майбутніх грошових зобов'язань Відповідача за Генеральним кредитним договором, у тому числі, але не виключно і щодо сплати усіх процентів, комісій, неустойки, регресних та інших сум, що належать до сплати Відповідачем у відповідності з кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору поруки, Третя особа ознайомлена з умовами кредитного договору, відповідно до якого Відповідач зобов'язаний, повернути кредитні кошти в сумі 31300000 грн. не пізніше 31 травня 2016 року, сплатити проценти за процентною ставкою в розмірі до 35% річних для кредитних коштів, отриманих в гривні, а також сплатити комісії, неустойку, регресні та будь-які інші суми відповідно до умов Кредитного договору.

Як передбачено пунктом 1.3 Договору поруки, Третя особа, як солідарний боржник, зобов'язується сплатити Позивачу всі суми, належні до сплати Відповідачем за Кредитним Договором, в разі порушення Відповідачем зобов'язання щодо сплати відповідної суми коштів за Кредитним договором, протягом 2 (двох) робочих днів з дати надіслання Позивачем відповідної письмової вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або запитів щодо обґрунтованості Вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань. Такі платежі повинні бути сплачені Третьою особою на рахунки Позивача, вказані у Вимозі.

За умовами пункту 2.2 Договору поруки, Третя особа зобов'язалася відповідати перед Позивачем за виконання Відповідачем грошових зобов'язань за Кредитним договором у тому ж обсязі, що й Відповідач, та виконувати умови цього договору.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, а саме з рішення суду по справі № 924/973/16, що Позивач звертався до Господарського суду Хмельницької області з аналогічним позовом про стягнення 4308368 грн 37 коп. за Кредитним договором від 22 липня 2014 року № 06.33-72/046 з поручителя - Третьої особи по даній справі.

Відповідно, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 7 лютого 2017 року в справі № 924/973/16 частково задоволено позовну заяву Позивача до Третьої особи, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відповідача (по даній справі), а саме вирішено стягнути з Третьої особи на користь Позивача 201222 грн 32 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 1156451 грн 61 коп. інфляційних витрат за кредитом, 168881 грн 98 коп. інфляційних витрат за відсотками. В позові в частині стягнення 2110833 грн 33 коп. заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 211958 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 418548 грн 39 коп. інфляційних витрат за кредитом та 40472 грн 41 коп. інфляційних витрат за відсотками, відмовлено (том 8, а. с. 9-17).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 травня 2017 року рішення Господарського суду Хмельницької області від 7 лютого 2017 року в справі № 924/973/16 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю (том 8, а.с. 19-33).

Постановою Вищого господарського суду України від 21 серпня 2017 року в вказаній справі касаційну скаргу Позивача задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11 травня 2017 року в справі № 924/973/16 скасовано, рішення Господарського суду Хмельницької області від 7 лютого 2017 року в справі № 924/973/16 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 2110833 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 211958 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області. В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 7 лютого 2017 року в справі № 924/973/16 залишено в силі (том 8, а.с. 34-47).

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року частково задоволено вищезазначені вимоги, що направлені на новий розгляд, а саме вирішено стягнути з Третьої особи на користь Позивача 211958 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 3175 грн 43 коп. судового збору, в решті по відмовлено (том 8, а.с. 42).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 грудня 2017 року рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року в справі № 924/973/16 залишено без змін (том 8, а.с. 48-55).

Отже, спір виник, на думку Позивача, у зв'язку з наявністю заборгованості за Генеральним кредитним договором (а саме в частині сплати пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків), з урахуванням рішення Господарського суду Хмельницької області в справі № 924/973/16, з приводу якого Позивач звернувся до суду за захистом, порушеного на його думку права, та просив суд стягнути з Відповідача 2110833 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року та 413180 грн 65 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Приписами частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зокрема, частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України: зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між Позивачем та Відповідачем виникли на підставі Генерального договору про здійснення кредитування, предметом якого є зобов'язання Позивача надавати клієнту грошові кошти в національній валюті України на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, визначених цим договором та додатковими договорами до нього, та зобов'язання клієнта повертати кредит у строки/терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами до нього, сплачувати проценти у розмірі, що визначатимуться у додаткових договорах.

Згідно із частиною 6 статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківським кредитом є будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

У відповідності до статті 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з позовної заяви Позивач просить суд стягнути з Відповідача 2 110 833 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року та 413 180 грн 65 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року.

За положеннями частини 1 статті 199 Господарського кодексу України, виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

За умовами пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до приписів статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 4.1 Генерального договору сторони встановили, що у разі прострочення Відповідачем повернення Кредиту згідно умов цього Договору та відповідним Додатком договором та/або сплати відсотків та/або комісій, Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі 1 (один) відсоток від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення.

При розгляду позовної вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків колегією суддів береться до уваги наступне.

Як вбачається з рішення Господарського суду Хмельницької області від 7 лютого 2017 року в справі № 924/973/16, Позивач звертався до господарського суду з аналогічним позовом про стягнення 4 308 368 грн 37 коп. за Кредитним договором з позичальника - Третьої особи.

Таким чином, як встановлено судом, предмет спору в справі № 924/973/16 є аналогічним з предметом у справі № 924/1111/16. При цьому періоди, заявлені Позивачем, щодо стягнення сум пені та відсотків за несвоєчасне повернення кредиту є тотожними, а саме: 2 110 833 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року, 413 180 грн 65 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року, 15 750 000 грн. інфляційні втрати за неналежне повернення відповідачем кредитних коштів з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року, 209 354 грн 39 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитними коштами з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року.

Згідно статті 553 Цивільного кодексу України: за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до положень ч. 1 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Як підтверджено доказами, долученими до матеріалів справи 30 квітня 2013 року між Позивачем та Третьої особи було укладено договір поруки № 880/30-ПЮО-1, згідно з яким у зв'язку із укладенням між Позивачем та Відповідачем Генерального договору про здійснення кредитування (зі змінами та доповненнями, які можуть вноситись до нього, і разом з усіма додатками, додатковими угодами до нього) Третя особа поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем в повному обсязі усіх існуючих та майбутніх грошових зобов'язань Відповідача за Кредитним договором, у тому числі, але не виключно, і щодо сплати усіх процентів, комісій, неустойки, регресних та інших сум, що належать до сплати Відповідачем відповідно до Кредитного договору.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 грудня 2017 року, частково задоволено позовні вимоги, а саме вирішено стягнути з Третьої особи на користь Позивача 211 958 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, в решті позову відмовлено.

Судовою колегією встановлено, що наявність пункту 4.1 Генерального договору свідчить про те, що наявність боргу по кредиту дає право Позивачу на нарахування пені.

Проте, за статтею 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, враховуючи, що заборгованість з сплати кредиту виникла з 22 липня 2015 року, право на нарахування пені також виникає з цього моменту та триває до 22 січня 2016 року.

При цьому, судова колегія акцентує увагу на тому, що твердження Позивача про визначеність в договорі можливості стягнення пені за весь час прострочення є безпідставним, оскільки встановлена у договорі умова про оплату пені за кожен день прострочення (пункт 4.1 Генерального договору) не є умовою про встановлення періоду нарахування пені, а є лише відображенням способу такого нарахування.

Зокрема, за статтею 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, поняття «за кожен день прострочення» входить в визначення самої пені, а не способу її обрахування.

Саме тому, колегія суддів констатує, що нарахування пені за прострочення виплати кредиту за період з 29 лютого 2016 року до 5 липня 2016 року, яку просить Позивач є неправомірним та безпідставним, а відтак приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Дане рішення було прийнято місцевим господарським судом, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає судове рішення без змін в цій частині.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення процентів, то колегія суддів зауважує наступне.

Оплата процентів за генеральним договором відбувається помісячно не пізніше 5 числа кожного місяця. Таким чином, право на нарахування пені виникає не разово як в випадку прострочення кредиту, а періодично, кожного місяця у разі прострочки.

Враховуючи, що заборгованість з відсотків за заявлений період погашена не була, Генеральний договір діяв (договір триває до повного виконання зобов'язань пункт 4 Додаткового договору).

За підпунктами 2.15.2 та 5.15.1 Генерального договору, нарахування і сплата процентів відбувається до дня повернення боргу у повному обсязі.

Таким чином, обраний Позивачем період нарахування пені за неналежну оплату процентів є обґрунтованим.

Однак, при цьому, судова колегія констатує, що спосіб нарахування має включати суму боргу за кожен місяць періоду, починаючи з 6 числа місяця, який входить в обраний період (вказаний Позивачем). При цьому, суд враховує кінцеву дату періоду, визначену Позивачем, оскільки суд не має права самостійно встановлювати період нарахування і виходити за межі визначених Позивачем періодів нарахування пені.

Колегія суддів констатує, що частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, підсумовуючи встановлені судом факти, зокрема, у рішенні від 18 жовтня 2017 року в справі № 924/973/16, а також у рішенні від 7 лютого 2017 року (залишеним без змін постановою Вищого господарського суду від 21 серпня 2017 року в частині стягнення 201 222 грн 32 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків), зважаючи на частину 4 статті 75 Господарського процесуального України, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 413 180 грн 65 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року (201 222 грн 32 коп. (рішення від 7 лютого 2017 року) та 211 958 грн 33 коп. (рішення від 18 жовтня 2017 року по справі № 924/973/16)) підлягають до задоволення.

Водночас, в частині стягнення 2 110 833 грн 33 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року позовні вимоги є необґрунтованими, а тому апеляційний господарський суд відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно дане рішення було прийнято й місцевим господарським судом, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає судове рішення без змін і в цій частині.

Окрім того, Позивач просив стягнути з Відповідача 1 575 0000 грн. інфляційних втрат за неналежне повернення Відповідачем кредитних коштів з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року, та 209 354 грн 39 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитними коштами з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, колегією суддів враховується, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 7 лютого 2017 року в справі № 924/973/16, залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 21 серпня 2017 року в частині стягнення 15750000 грн інфляційних втрат за кредитом та 209 354 грн 39 коп. інфляційних втрат за відсотками, встановлено наступне.

Колегія суддів констатує, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатись й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

На підставі усього вищевстановленого в даній судовій постанові, колегією суддів здійснено перерахунок інфляційних за несвоєчасне повернення кредиту з урахуванням вимог статті 625 Цивільного кодексу України та встановлено, що розмір інфляційних втрат за період з 29 жовтня 2016 року по 5 липня 2016 року є меншим ніж заявлено Позивачем в позові, а відтак судова колегія приходить до висновку, що розмір заявлених Позивачем до стягнення з Відповідача інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту підлягає задоволенню частково у розмірі 1 156 451 грн 61 коп..

В позові, в частині стягнення з Відповідача нарахувань інфляційних втрат за кредитом на суму 418 548 грн 39 коп., судова колегія вважає за необхідне відмовити.

Також колегією суддів здійснено перерахунок інфляційних за несвоєчасну сплату відсотків з урахуванням вимог статті 625 Цивільного кодексу України за період з 29 лютого 2016 року по 5 липня 2016 року, водночас судом встановлено, що розмір інфляційних є меншим ніж заявлено Позивачем в позові, а тому розмір заявлених Позивачем до стягнення з Відповідача інфляційних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитними коштами підлягає задоволенню частково в сумі 168881 грн 98 коп..

В позові, в частині стягнення з Відповідача інфляційних витрат за відсотками на суму 40 472 грн 41 коп., колегія суддів відмовляє.

Таким чином, дослідивши надані Позивачем документальні докази, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, а також враховуючи норми частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла до висновку, що до задоволення підлягають позовні вимоги в частині стягнення 1 156 451 грн 61 коп. інфляційних втрат за кредитом та в частині стягнення 168 881 грн 98 коп. інфляційних втрат за відсотками. В решті заявлених позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно дане рішення було прийнято й місцевим господарським судом, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає судове рішення без змін і в цій частині.

При цьому, судова колегія зауважує, що доводи Відповідача, наведені в апеляційній скарзі стосовно звернення стягнення шляхом набуття права власності на 11 нерухомих об'єктів загальною вартістю 92 812 079 грн, що належали на праві власності Відповідачу та виступали об'єктами, котрі забезпечували, згідно з умовами 4 відповідних договорів іпотеки виконання зобов'язань Відповідача за спірним Генеральним договором про здійснення кредитування колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вказана обставина не спростовує факти, встановлені судовими актами у справі № 924/973/16 та правових висновків наведених в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по даній справі, які приймаються до уваги в силу положень частини 4 статті 75 та частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України, Позивач і Відповідач, як боржник і поручитель відповідно, відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, наведені в апеляційній скарзі (щодо нарахування пені та інфляційних втрат), безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2018 року в справі № 924/1111/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2018 року в справі № 924/1111/16 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 924/1111/16 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.