ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Справа № 925/1301/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (ліквідатор)

від відповідача представник не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Черкаська

продовольча компанія, м. Черкаси

до товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім

Черкаська продовольча компанія, м. Черкаси

про стягнення 69 220 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю Черкаська продовольча компанія до товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Черкаська продовольча компанія про стягнення з відповідача 54 540 грн. 14 коп. основного боргу, 11 694 грн. 76 коп. інфляційних втрат та 2 985 грн. 50 коп. 3% річних, з підстав неналежного виконання відповідачем умов договорів оренди нежитлового приміщення №677/12.03.13 від 12 березня 2013 року та №2971/12.02.16 від 12 лютого 2016 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи по суті на 17 січня 2019 року.

Проте судове засідання призначене на 17 січня 2019 року не відбулося, у звязку з перебуванням головуючого судді по даній справі на лікарняному.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21січня 2019 року розгляд справи по суті було призначено на 11 год.20 хв. 07 лютого 2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника.

У визначені ст. 251 ГПК України строки відповідач відзиву на позов суду не надав.

Оскільки про дату, час і місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином, та оскільки явка учасників судового провадження в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 07 лютого 2019 року, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1301/18.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду даного спору, 12 березня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю Черкаська продовольча компанія (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Черкаська продовольча компанія (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення за №677/12.03.13.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору, у порядку та на умовах, визначених договором,орендодавець зобовязався передати орендареві, а орендар - прийняти у строкове платне користування нежитлове вбудоване-прибудоване приміщення, що розташоване за адресою: м. Черкаси, вул.. Смілянська, 122/1, загальною площею 45,1 кв.м.

За своєю правовою природою вищевказаний правочин є договором найму (оренди).

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. договору розмір орендної плати становить 65 грн. за 1 кв.м. щомісячно. Загальний розмір орендної плати за обєкт становить 2 931 грн. 50 коп. на місяць.

Орендоване приміщення було передано в оренду відповідачу згідно акту приймання передачі нежитлового приміщення від 12 березня 2013 року (а.с. 31).

Строк оренди становить два роки одинадцять місяців з дати приймання обєкта за актом приймання-передачі (п. 4.1. договору).

12 лютого 2016 року сторони уклали щодо вищевказаного майна новий договір оренди за №2971/12.02.16 на тих же самих умовах, за виключенням розміру орендної плати.

Отже, строк дії договору за №677/12.03.13 закінчився 11 лютого 2016 року, а з 12 лютого 2016 року почав діяти новий договір.

Загальний розмір орендної плати за обєкт становить 1 578 грн. 50 коп. на місяць (п. 4.2. договору №2971/12.02.16).

Однак обовязку щодо сплати орендної плати відповідач не виконав, в звязку з чим за період з 11 січня 2016 року по 11 травня 2018 року (а.с. 6) позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 54 540 грн. 14 коп. боргу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно умов договорів оренди орендна плата сплачується щоквартально. Орендну плату орендар сплачує в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця, наступного після кварталу за який проводиться розрахунок.

Таким чином на день звернення до суду строк оплати орендних платежів настав.

Договори оренди нерухомого майна в установленому законом порядку недійсними не визнавалися.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ГПК України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалу суду від 17 грудня 2018 року про відкриття провадження у справі відповідач отримав 11 січня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Тобто, відзив на позов відповідач мав право подати суду до 28 січня 2019 року включно, оскільки 26-27 січня 2019 року були вихідними.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте, всупереч наведеним вище нормам процесуального законодавства відповідач лише 04 лютого 2019 року надав суду копії письмових доказів (долучених до клопотання від 03 лютого 2019 року про розгляд справи без участі представника).

Відповідно до ч. 5 ст. 80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Також ч.1 ст.119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, відповідних клопотань до суду від відповідача не надходило.

Згідно ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, з урахуванням викладеного та з урахуванням положень ч. 8 ст. 80 ГПК України письмові докази відповідача, які надійшли до суду 04 лютого 2019 року до розгляду судом не приймаються.

З аналогічних підстав судом не приймаються до розгляду письмові докази позивача, що надійшли до суду 17 січня 2019 року.

Також судом було враховано, що у своїй заяві від 03 лютого 2019 року відповідач зазначав, що з 03 лютого 2019 року відповідач не має доступу до своєї фінансової та бухгалтерської документації, а тому не може захистити свої права в суді.

При цьому відповідач просив суд витребувати у позивача бухгалтерську документацію відповідача для спростування позовних вимог.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки, клопотання відповідачем заявлено з пропуском встановленого строку та без обґрунтування неможливості його подання суду з причин, що не залежали від сторони, суд залишив його без задоволення.

Окремо суд вважає за необхідне вказати, що відповідач не був позбавлений можливостей самостійно отримати та надати суду, зокрема, виписки зі своїх банківських рахунків, які могли б підтвердити сплату (перерахування) коштів позивачу, тобто належні та допустимі письмові докази, що спростовують доводи позивача (за умови дійсного виконання свого зобовязання).

Проте, відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено суду факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору оренди, розрахунку з позивачем за орендоване приміщення, а також не було спростовано доводи позивача, що викладені в позові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас слід вказати, що борг зі сплати орендної плати за період з 11 січня 2016 року по 11 травня 2018 року нараховано позивачем невірно.

Так за 21 день січня 2016 року розмір орендної плати складає 1 986 грн. 76 коп. (2 931 грн. 50 коп./31х21). За 11 днів лютого 2016 року розмір орендної плати складає 1 111 грн. 99 коп. (2 931 грн. 50 коп./29х11).

З 12 по 29 лютого 2016 року розмір орендної плати складає 979 грн. 74 коп. (1 578 грн. 50 коп./29х18). За період з березня 2016 року по квітень 2018 року розмір орендної плати складає 41 041 грн. 00 коп. (1 578 грн. 50 коп. х 26 міс.).

З 01 по 11 травня 2018 року розмір орендної плати складає 560 грн. 12 коп. (1 578 грн. 50 коп./31х11).

Таким чином з урахуванням вищенаведеного розрахунку, розмір орендної плати, який підлягає стягненню з відповідача складає 45 678 грн. 61 коп., в решті стягнення орендної плати в сумі 8 861 грн. 53 коп. за вказаний у позові період слід відмовити, у звязку з безпідставним нарахуванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення 11 694 грн. 76 коп. інфляційних втрат та 2 985 грн. 50 коп. 3% річних нарахованих на заборгованість за період з 01.10.2015 року по 11.05.2018 року (ІV квартал 2015 року ІІ квартал 2018 року (а.с. 38).

При цьому, судом враховано, що заборгованість по договору оренди від 12.03.2013 року за період з 01 жовтня 2015 року по 10 січня 2016 року не є предметом розгляду даного спору і позивач даних вимог не заявляв.

За вказаний вище період позивач нарахував та заявив до стягнення лише інфляційні та встановлені в ст.625 ЦК України відсотки річних, що не заборонено Законом.

Інфляціні втрати та 3% річних на заборгованість позивачем було нараховано починаючи з моменту виникнення прострочення щоквартальних орендних платежів і до 06 грудня 2018 року.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3. судом встановлено, що 3% річних та інфляційні втрати позивачем нараховано в меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством України. Крім того, борг за І квартал 2016 року становив 6 601 грн. 73 коп., а не 5 723 грн.03 коп., як вказав позивач, проте, позивач самостійно визначив розмір своїх вимог, а тому останні підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Черкаська продовольча компанія, вул. Смілянська, 122/1, м. Черкаси, ідентифікаційний код 37400134 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Черкаська продовольча компанія, вул. Смілянська, 122/1, м. Черкаси, ідентифікаційний код 24350064 45 678 грн. 61 коп. основного боргу, 11 694 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 2 985 грн. 50 коп. 3% річних та 1536 грн. 43 коп. судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 07.02.2019 року.

Суддя А.В. Васянович