РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2019 Справа № 910/16488/18

Суддя Господарського суду міста Києва Блажівська О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс"

(03110, м.Київ, вул.Солом'янська, 6-В, офіс 13, )

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

(03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, )

про стягнення 31 844,70 грн,-

Представники сторін не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Славресурс", 7 грудня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", про стягнення 31 844,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим вагон №65290348 прибув з недостачею, у зв'язку з чим Товаристо з обмеженою відповідальністю "Славресурс" просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" збитки у вигляді нестачі у розмірі 31 844,70 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, Господарський суд міста Києва визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки у справі №910/16488/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали суд, в силу ч.1 ст.247 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що суддя Господарського суду міста Києва Блажівська О.Є. 10.12.2018 перебувала у відрядженні, а в період з 11.12.2018-20.12.2018 перебувала на лікарняному, питання про відкриття провадження у справі вирішувалось 21.12.2018.

18.01.2019 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано письмове пояснення щодо робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та клопотання про надання оригіналів документів.

21.01.2018 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва був поданий письмовий відзив на позов.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

20.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славресурс» (далі - позивач, покупець) було укладено Договір постачання вугільної промисловості №200617 пр (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору вугільну продукцію.

Відповідно до п. 1.4 Договору при поставці допускається відхилення від погодженого у відповідній специфікації до цього Договору кількості продукції, що підлягає поставці, в межах (+/-) 10,0% (десять відсотків).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що поставка продукції на адресу покупця або за його реквізитами здійснюється залізничним транспортом на умовах, зазначених у специфікаціях (додатках) до цього Договору.

Умовами пункту 4.2 Договору визначено, що приймання продукції за кількістю здійснюється сторонами у такому порядку: при невідповідності даних про вагу між відвантажувальними документами і свідченнями ваг покупці в межах норми природного убутку в розмірі 1%,згідно «Правил видачі вантажів», затверджених наказом Мінтрансу України №644 від 21.11.00, зареєстрованого у Мінюсті України 24.11.000 за номером 862/5083, приймання здійснюється на підставі ваги, зазначеної в залізничних накладних, яка приймається до розрахунку; при невідповідності даних про вагу між відвантажувальними документами і свідченнями ваг споживача (вантажоодержувача) понад норму природного убутку (1%) приймання продукції здійснюється з обов'язковим викликом представників підприємства-виробника в порядку і строки, передбачені «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6.

01.10.2018 сторонами Договору було підписано специфікацію до нього, відповідно до якої сторони погодили поставку 120 тон +/- 10% вугілля марки ДГ 13-100 / ДГ КОМ (13-100). Крім того, даною специфікацією було визначено умови поставки, а саме: FCA - станція вантажовідправника: ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», код 5575, станція Новогродівка Донецької залізниці, код 482201.

На виконання умов Договору, 02.10.2018 постачальник здійснив поставку 115,14 тон вугілля марки ДГ 13-100.

На підставі залізничної накладної №52117579 від 02.10.2018 ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» відправило зі станції «Новогродівка» на станцію «Хмільник» на адресу позивача вугілля марки ДГ 13-100 у вагоні №65290348, загальною масою 58,51 тон.

На підставі залізничної накладної від 02.10.2018 №52117587 ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» відправило зі станції «Новогородівка» на станцію «Хмільник» на адресу позивача вугілля марки ДГ 13-100 у вагоні №67166900, загальною масою 56,63 тон.

07.10.2018 на станції «Нижньодніпровськ-вузол» було складено комерційний акт №450003/229 (ГУ-22), яким підтверджено недостатню кількість вантажу у вагоні №65290348 у кількості 11,20 т.

Комерційним актом №450003/229 від 07.10.2018, зокрема, було встановлено, що при зважуванні вагону в статичному режимі у присутності уповноважених осіб, на справних вагонних 15тн електронно-тензометричних вагах станції «Нижньодніпровськ-вузол», заводський №032, що пройшли держперевірку 29.12.2017 виявилось: вага брутто - 70550 кг, тара за документом - 23240 кг, нетто - 47310 кг, що менше вказаної в документі на 11200 кг. Навантаження вантажу на рівні бортів, марковано вапном. Маються поглиблення за рухом поїзду над 1-3 люками довжиною 2,8 м. по ширині вагону глибиною 0,5-0,6 м. над 3-7 люками довжиною 7,3 м. по ширині вагону, глибиною 0,5-0,6 м. В місцях поглиблень маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж якого бракує в вагоні вміститись зміг би.

З огляду на вищенаведене, позивач зазначає про те, що замість оплачених 115,25 т. вугілля марки ДГ 13-100 отримав лише 103,94 т., у зв'язку із незбереженням вантажу залізницею.

Відповідач заперечує проти позову, зазначаючи про те, позивачем не було дотримано процедури розвантаження вагону.

Згідно з положеннями частини 5 статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), що кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству згідно з Правилами видачі вантажу (стаття 110 Статуту залізниць України).

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 113 Статуту залізниць України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Як вбачається із матеріалів справи, на станції відправлення не було заявлено будь-яких зауважень до стану вагону та вантажу. Комерційним актом №450003/229 від 07.10.2018 підтверджено недостачу вантажу масою 11,230 т.

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу вантажу у разі, зокрема коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення (стаття 111 Статуту залізниць України).

Відповідно до частин 1, 5 статті 31 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. При цьому, придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту залізниць України).

Вина відповідача у недостачі вантажу підтверджується комерційним актом №450003/229 від 07.10.2018.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту залізниць України).

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення (частина 2 статті 114 Статуту залізниць України).

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів (розділ 8 Правил перевезень), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (з наступними змінами та доповненнями), вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Проте, накладною №52117579 підтверджується той факт, що вугілля (вантаж, який перевозився залізницею і частину якого було втрачено) не здавалось у вологому або сирому стані, у зв'язку із чим позивачем, при розрахунку норми природної втрати було застосовано коефіцієнт 1%, який становить 585,1 кг. (0,5851 т.).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 10 серпня 2018 року у справі №916/3283/16.

За таких обставин, доведеним є той факт, що відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача вартість недостачі вантажу, втраченого під час перевезення в сумі 31 844,70 грн.

Частина 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Відповідачем не спростовано доводів позивача, а посилання відповідача на порушення умов розвантаження вагонів не стосується предмету спору та не спростовує наявної вини останнього.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, судові витрати мають бути стягнуті з відповідачем.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 020,00 грн.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 - 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

17.01.2019 між позивачем та Адвокатським бюро «Василика В.В.», на виконання укладеного між ними договору про надання правової допомоги №33/18 від 26.11.2018, було підписано Акт приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №33/18 від 26.11.2018, на суму 6 020,00 грн.

Послуги Адвокатського бюро «Василика В.В.» були оплачені позивачем 28.12.2018 на суму 6 020,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №6399 від 28.12.2018.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмір 6 020,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" (03110, м.Київ, вул.Солом'янська, 6-В, офіс 13, ) збитки в розмірі 31 844 (тридцять одна тисяча вісімсот сорок чотири) грн 70 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 020 (шість тисяч двадцять) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.Є. Блажівська