ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1095/18
м. Одеса, просп. Шевченка, 29.

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

Від Національного банку України - ОСОБА_1, довіреність № 18-0014/39276, дата видачі : 19.07.18;

Від ОСОБА_2 акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК - ОСОБА_3, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3885 від 14.09.2018р.; довіреність № 462, дата видачі : 31.10.18;

Від ПАТ Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

- Національного банку України;

- Акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10 грудня 2018 року про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження

у справі № 916/1095/18

за позовом Національного банку України

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК

про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 117834000,00 грн.

головуючий суддя Малярчук І.А.

місце ухвалення ухвали: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 07.02.2019. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Національний банк України звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез про звернення стягнення на майно, що належить майновому поручителю, за договором іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк зобов'язань за кредитним договором, зазначивши про визначення способу звернення стягнення на майно шляхом його продажу на прилюдних торгах.

16.10.2018 позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ КБ Приватбанк за кредитним договором №19 від 03.03.2009р. (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі ,00 грн., звернути стягнення на майно ПАТ Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез - предмет іпотеки за Іпотечним договором №60 від 24.03.2009р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі №763 (т.1 а.с.1-2).

Позивач просить встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України Про виконавче провадження:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.03.2009р. між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк (відповідно до Статуту правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк) було укладено Кредитний договір №19 з укладанням у подальшому додаткових договорів до нього.

24.03.2009 року в якості забезпечення виконання зобовязань між Національним банком України та ПАТ Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез укладено Іпотечний договір №60, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі №763 (із подальшими змінами внесеними додатковими договорами).

З посиланням на норми Цивільного кодексу України та Закону України Про іпотеку позивач зазначає, що ПАТ КБ Приватбанк як позичальником та ПАТ Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез як іпотекодавцем зобовязання за Кредитним договором не виконані, отже Національний банк України набув право звернення стягнення на предмет іпотеки, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.12.2018 року у справі №916/1095/18 було призначено судову оціночно-будівельну експертизу. На розгляд судової оціночно-будівельної експертизи поставлено наступне запитання:

1) Яка ринкова вартість об'єкта нерухомого майна, що є предметом іпотечного договору №60 від 24.03.2009р., укладеного між Національним банком України та ВАТ ППІ Південмедбіосинтез?

Проведення судової оціночно-будівельної експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Надіслано справу №916/1095/18 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

Висновок суду мотивований тим, що у справі наявний спір стосовно початкової вартості предмету іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, що потребує здійснення дослідження, проведеного особою, що володіє спеціальними знаннями, однак, наданий позивачем висновок про вартість майна від 28.12.2017р. викликає сумніви щодо його правильності, оскільки він у справі наявний лише на одному аркуші, яка є його заключною частиною, що позбавляє як суд, так і відповідача можливості ознайомитись із його змістом, змістом вчинених оцінщиком дій щодо проведеної оцінки, із застосованими методами оцінки, дослідження обєкту нерухомості, при цьому, відповідач, що клопоче про призначення судової експертизи, самостійно надати висновок у строки, встановлені для подання доказів, не може через неможливість отримання ним необхідних для проведення експертизи матеріалів, що відповідає умовам п.2 ч.1 ст.99 ГПК України, тому суд, з метою повноти та всебічності дослідження обставин справи, з врахуванням дотримання принципу розумного строку, вбачає необхідність в призначенні судової оціночно-будівельної експертизи.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.12.2018р. по справі №916/1095/18 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судова експертиза призначається за умови дійсної потреби у спеціальних знаннях, які необхідні для зясування обставин, що мають значення для справи та коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, а наданий сторонами висновок експерта викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності. Апелянт вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування ч. 1 ст. 99 ГПК України з огляду на відсутність необхідної сукупності умов, передбачених вказаною статтею.

Так, апелянт посилається на те, що неправомірним є прийняття судом позиції відповідача стосовно сумнівів щодо розміру вартості предметів іпотеки, так як останнім не надано альтернативного звіту про вартість предметів іпотеки як належного та допустимого доказу, який суперечив би наявним в матеріалах справи звітам про оцінку. При цьому, апелянт акцентує увагу на тому, що помилковим є висновок суду про те, що між сторонами існує спір щодо вартості предметів іпотеки.

Крім того, скаржник зауважує про порушення місцевим господарським судом положень ч.1 ст. 86 ГПК України, так як господарський суд не дослідив належним чином зміст звітів про оцінку предметів іпотеки, складених уповноваженою експертною установою, що має спеціальні знання та відповідне свідоцтво.

Серед іншого, апелянт вказує, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності субєкта оціночної діяльності у разі неналежного виконання, (зокрема, недостовірність чи необєктивність оцінки майна), ним своїх обовязків. Так, третя особа посилається на ч. 2 ст. 32 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, відповідно до яких встановлено, що оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Відтак, на думку апелянта, відсутність у спірних звітах застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не звільняє експерта від відповідальності у разі надання ним неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна та не призводить до недійсності такого звіту.

Також, апелянт зазначає, що судом було порушено порядок призначення експертизи, зокрема, ч.3 ст. 99 ГПК України, якою унормовано, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонам за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.

Крім викладеного, апелянт вказує на те, що призначення експертизи та зупинення провадження у даній справі суперечить положенням ГПК України, наявній судовій практиці та не відповідає практиці Європейського суду з прав людини та призводить до затягування встановлених процесуальним законом строків розгляду справи.

Посилаючись на практику Верховного суду апелянт зауважує, що при винесенні рішення про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суд може не зазначати початкову ціну предмета іпотеки, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна. при цьому, апелянт зазначає, що у разі непогодження іпотекодавця із визначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

Також, не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Національний банк України звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.12.2018р. у справі №916/1095/18 скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду Одеської області з посиланням на те, що оскаржувана ухвала була прийнята з неправильним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, винесена з порушенням норм процесуального права, викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Апелянт зазначає, що експертиза призначається судом виключно за сукупністю двох умов, передбачених ч. 1 ст. 99 ГПК України, а саме: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Так, скаржник вказує, що ним до матеріалів справи додано висновки про оцінку предметів іпотеки, які є чинними, і, відповідно, є належним доказом у розумінні параграфу 1 Глави 5 Розділу І ГПК України та можуть бути використані судом при прийнятті процесуальних рішень.

Апелянт зауважує, що відповідачем не зазначено, що він не згоден з вартістю предмета іпотеки, відображеного у висновках, не надано іншого експертного висновку про вартість предмета іпотеки та взагалі не мотивовано неможливість надати експертний висновку строки, встановлені для подання доказів.

Крім того, апелянт стверджує, що відповідачем не надано жодних спростувань висновків про оцінку предметів іпотеки, не здійснено їх рецензування та/або оскарження до суду, а лише висловлено сумніви щодо правильності оцінки предмету іпотеки.

Також, позивач зауважує, що з метою визначення належності та достовірності доказів, суд не позбавлений можливості ініціювати проведення рецензування звітів про оцінку в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, проте, без проведення рецензування, суд безпідставно піддав звіти про оцінку сумніву, чим порушив право сторін на змагальність.

Серед іншого, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що звіти про оцінку майна не є висновками експерта, оскільки не містять застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Так, апелянт зазначає, що ст. 32 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Відповідно до ст. 384 КК України, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна карається виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п'яти років. За таких обставин, апелянт вказує, що відсутність у спірних звітах застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не звільняє експерта від відповідальності у разі надання ним неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна.

Крім того, апелянт зазначає, що визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточним, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності. При цьому, відповідач не позбавлений права на стадії виконавчого провадження заявляти клопотання про визначення вартості майна, якщо така вартість змінилася.

Також, апелянт вказує, що призначення експертизи і відповідне зупинення провадження порушує принцип розумності строків розгляду справи судом, так як наслідок права позивача на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк , Національного банку України, призначено до розгляду зазначені апеляційні скарги та обєднані в одне провадження.

04.02.2019 від ОСОБА_2 акціонерного товариства Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційні скарги, яким відповідач не погоджується з викладеними в них доводами, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

06.02.2019 від ОСОБА_2 акціонерного товариства Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у звязку з неможливістю представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні.

Судова колегія відхиляє вказане клопотання з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про неможливість представника відповідача прибути в судове засідання. Крім того, апеляційний господарський суд зауважує, що ч. 2 ст. 273 ГПК України встановлений 30-денний строк для розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за його відсутністю.

Відповідно до ч.2 ст.273 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційної скарги до провадження.

Оскільки представник відповідача в судове засідання 07.02.2019 року не зявились, строк розгляду апеляційної скарги, згідно ч.2 ст.273 ГПК України закінчується, судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу за його відсутністю.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та третьої особи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

За положеннями ст. 1 Закону України Про судові експертизи судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо обєктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З вказаної процесуальної норми вбачається, що призначення судової експертизи можливе за наявності існування двох умов.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду було надано висновок про вартість обєктів оцінки нерухомого майна, що належить ПАТ Проектно-пошуковий інститут Південмедбіосинтез, а саме нежитлові будівлі загальною площею 11 691 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 32 (т.1 а.с.141)

Судом першої інстанції встановлено, що наявні у матеріалах справи звіти про оцінку майна не є висновками експерта та зазначено, що не може розцінювати надані третьою особою та позивачем звіти про оцінку нерухомого майна як висновок експерта, який може бути прийнятий в якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, суд зазначив, що наявні у матеріалах справи звіти про оцінку нерухомого майна не містять застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судова колегія зауважує, що виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України Про іпотеку, слід дійти висновку про те, що в розумінні норми ст.39 цього закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України Про іпотеку ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що початкова вартість продажу предмета іпотеки має визначатись не інакше як на підставі судової оціночно-будівельної експертизи нерухомого майна.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов'язки та відповідальність суб'єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 18 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні сертифікат суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб'єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені. Оцінка майна, яка проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною.

Положеннями ч. 2 ст. 25 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні встановлено, що посадові особи, громадяни, юридичні особи, оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності, винні в порушенні законодавства про оціночну діяльність, несуть відповідальність згідно з цим та іншими законами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 32 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

З аналізу вищевикладених положень вбачається, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання у разі неналежного виконання ним своїх обовязків.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №914/881/17.

Крім того, судова колегія зауважує, що термін дії звітів про оцінку предмету іпотеки, наявних в матеріалах справи, складає 12 місяців (при збереженні поточних ринкових умов).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що відсутність у звіті про оцінку нерухомого майна застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не звільняє експерта від відповідальності у разі надання ним неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна, відтак, вказана підстава не призводить до недійсності такого звіту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що неправомірним є твердження суду першої інстанції про те, що надані позивачем звіти про оцінку не можуть бути прийняті у якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що відповідач посилається на суттєву різницю вартості оцінки майна та не погоджується з початковою ціною предметів іпотеки, визначеною позивачем, а також те, що між сторонами існує спір щодо вартості предмета іпотеки.

Проаналізувавши вказані посилання, судова колегія зазначає наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондуються з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційний господарський суд зауважує, що сама лише незгода відповідача з розміром вартості предметів іпотеки не може бути підставою для призначення експертизи.

Судова колегія зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу, в підтвердження своєї позиції.

Так, відповідач мав право надати альтернативний звіт про вартість предметів іпотеки або звернутися до субєкта оцінювання з вимогою щодо рецензування звіту про оцінку майна в порядку, визначеному ст. 13 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.

При цьому, судова колегія зауважує, що суд першої інстанції також мав право ініціювати проведення рецензування звітів про оцінку в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд констатує, що місцевим господарським судом безпідставно враховано позицію відповідача щодо невідповідності вартості оцінки предметів іпотеки цінам, які є актуальними на відповідному ринку.

Таким чином, проаналізувавши всі обставин справи, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про відсутність підстав для призначення у справі оціночно-будівельної експертизи з мотивів, визначених судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія зауважує, що при винесенні рішення про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суд може не зазначати початкову ціну предмета іпотеки, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна. при цьому, апелянт зазначає, що у разі непогодження іпотекодавця із визначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що в силу дії пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюванного рішення на підставі пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.12.2018 у справі №916/1095/18 слід скасувати, а апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк та Національного банку України задовольнити.

Апеляційний господарський суд зазначає, що розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, п. 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ГПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 275, 280, 281-283

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційні скарги Національного банку України, Акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК -задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10 грудня 2018 року у справі №916/1095/18 скасувати.

Справу №916/1095/18 передати на розгляд до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до п.4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України зобовязати Господарський суд Одеської області здійснити розподіл судового збору за подання апеляційних скарг Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк та Національного банку України згідно із загальними правилами ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

«Повний текст складено

та підписано 15.02.2019»

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Н.М. Принцевська