ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2019

Справа № 910/15872/18

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Ю БІ СІ - ПРОМО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будцентр.юа"

про стягнення 93 842,42 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Ю БІ СІ - ПРОМО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будцентр.юа" про стягнення 93842,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № 19-01/17-БЦ від 19.01.2018 зобов’язання по поставці оплаченого товару, в зв’язку з чим позивач втратив інтереси до договору та просить повернути йому суму попередньої оплати за товар та стягнути штрафні санкції.

Ухвалою суду від 03.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/15872/18, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

02.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо неможливості надання відповіді на відзив, оскільки, відзив на адресу позивача не надходив. Позивач підтверджував наявність заборгованості та просив задовольнити позов. Проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не заперечував.

25.01.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує посилаючись на ту обставину, що позивачем не виконано вимоги п. 1.3 договору, оскільки, позивачем не надано відповідачу письмову заявку на поставку товару, а тому у нього не виник обов’язок поставляти товар. Відповідач зазначає, що попередні поставки здійснювались ним на підставі усних домовленостей. Оскільки, відповідач вважає відсутність його вини у не поставці товару, він вбачає безпідставним нарахування штрафних санкцій. Відповідач просить у позові відмовити повністю.

Ухвалами суду від 29.01.2019 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Через канцелярію суду 04.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів відповідача, оскільки, асортимент товару та строки його поставки обумовлені сторонами у специфікації, а тому доводи відповідача є безпідставними. Крім того, позивач зазначає, що ніяких усних домовленостей про поставку товару у нього з відповідачем не було. Позивач вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Будцентр.ЮА” (постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче об’єднання “Ю БІ СІ-ПРОМО” (покупець), укладено договір від 19.01.2018 № 19-01/17-БЦ, відповідно до предмету якого за цим договором Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити, продукцію в асортименті, іменовану далі по тексту договору - Товар. Найменування, асортимент, ціна за одиницю Товару вказується Сторонами в рахунку-фактурі, специфікації, яка є невід’ємною частиною цього Договору. Поставка товару здійснюється партіями відповідно до письмової заявки покупця, в якій вказується найменування, асортимент, кількість товару, і відображаються постачальником в рахунках і товарній накладній, які є невід’ємною частиною цього договору. Заявка на поставку товару направляється покупцем постачальнику за допомогою засобів факсимільного зв’язку та/або електронної пошти. Виставлений рахунок-фактура до сплати є підтвердженням з боку постачальника прийняття заявки покупця до виконання. (п.1.1-1.4. договору).

Згідно п. 2.1, 2.2 договору поставка Товару за цим договором здійснюється в строки, які вказані в Специфікаціях. Умови поставки - поставка Товару здійснюється на умовах DDP, м. Харків, вул. Селянська, 110, якщо інші умови поставки не вказані Сторонами в Специфікації.

Пунктами 4.1-4.3, 4.5 договору передбачено, що ціна за одиницю Товару вказується в специфікації, в рахунок-фактурі яка є невід'ємною частиною цього Договору. Сума Договору ґрунтується на загальній сумі всіх товарів, поставлених за весь період дії договору, але не може перевищувати 500 000,00 грн. (п’ятсот тисяч гри.). Покупець оплачує поставлений Товар на підставі рахунку шляхом перерахування грошових коштів на

поточний рахунок Постачальника в порядку: 50% передплата протягом 5 банківських днів з дати підписання Специфікації, 50% сплачується протягом 10 календарних днів після отримання Товару на склад Покупця. Зобов'язання Покупця по оплаті Товару вважається виконаним з моменту списання коштів з банківського рахунку Покупця.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2018 р, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за цим договором. У випадку, якщо від жодної зі сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору не надійде пропозиції про його розірвання, то дія даного договору автоматично продовжується терміном на один рік (п. 12.3 договору).

До матеріалів справи долучено специфікацію № 1 від 19.01.2018 на поставку товару на загальну суму 432313,20 грн з умовами оплати: 50% передплати протягом 10 банківських днів з дати підписання специфікації; 50% сплачується протягом 10 календарних днів після отримання товару на склад покупця. Строки поставки: 100 комплектів до 10.02.2018; 200 комплектів до 12.03.2018.

Позивачем сплачено відповідачу суму попередньої оплати у розмірі 216156,60 грн, що становить 50% від загальної вартості товару, визначеної у специфікації. Сума попередньої оплати була сплачена відповідачу 30.01.2018, в межах строків, визначених специфікацією № 1 від 19.01.2018.

Відповідач поставив позивач товар на загальну суму 141405,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними: № ЮА-00063 від 20.02.2018 на суму 36697,03 грн; № ЮА-00075 від 23.02.2018 на суму 42783,17 грн; № ЮА-00094 від 20.03.2018 на суму 61924,80 грн. Видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох контрагентів.

Крім того, відповідач у відзиві визнає обставини щодо поставки товару на загальну суму 141405,00 грн.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

22.08.2018 позивач направив відповідачу претензію № 1040 від 21.08.2018, в якій повідомляв про втрату інтересу до господарського зобов’язання, що вникло з договору № 19-01/17-БЦ від 19.01.2018, та просив повернути суму попередньої оплати у розмірі 74751,60 грн та сплатити штраф за прострочення поставки у сумі 29090,82 грн. Докази направлення претензії долучені до матеріалів справи.

Згідно долученої позивачем банківської виписки, відповідач 25.09.2018 частково повернув суму попередньої оплати у розмірі 10000,00 грн.

09.10.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1257, в якій просив повернути суму попередньої оплати у розмірі 64751,60 грн та сплати штраф за прострочення поставки у розмірі 29090,82 грн. Докази направлення претензії долучені до матеріалів справи.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Отже позивачем було сплачено відповідачу суму попередньої оплати у розмірі 216156,60 грн, однак відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 141405,00 грн та повернув частину попередньої оплати у розмірі 10000,00 грн. Таким чином сума попередньої оплати, не повернутої відповідачем та на яку не був поставлений товар становить 64751,60 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договором № 19-01/17-БЦ від 19.01.2018 (специфікація № 1 від 19.01.2018) встановлено, що товар має бути поставлений на загальну суму 432313,20 грн у строк до 12.03.2018.

Судом встановлено, що товар за договором № 19-01/17-БЦ від 19.01.2018 на суму 290908,20 грн у встановлений договором строк не був поставлений позивачу, тобто відповідачем прострочено виконання його зобов’язань за договором.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Оскільки, відповідач прострочив виконання своїх договірних зобов’язань, позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 693 ЦК України і звернувся з вимогою про повернення суми попередньої оплати у розмірі 64751,60 грн. на яку товар не був поставлений.

З огляду на вищезазначене вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченої ним попередньої оплати за договором у сумі 64751,60 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 29090,82 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 – 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 9.3 Договору постачальник несе наступну відповідальність: - за прострочення поставки/заміну неякісного товару до 5 календарних днів штраф у розмірі 2% від вартості непоставленого товару; - за прострочення поставки/заміни неякісного товару від 5 до 10 календарних днів – штраф у розмірі 5 % від вартості не поставленого товару. За прострочення поставки/заміни неякісного товару понад 10 календарних днів штраф у розмірі 10% від вартості не поставленого товару.

До звернення позивача до відповідача з претензією, в якій від відмовився від зобов’язання за договором № 19-01/17-БЦ від 19.01.2018 поставка товару на суму 290908,20 грн мало місце понад 10 календарних днів, а тому вимога про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Розрахунок штрафу, здійснений позивачем є арифметично вірним, а тому штраф у розмірі 29090,82 грн підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заперечень відповідача з приводу порушення позивачем умов п. 1.3 договору поставки і не направлення йому письмових заявок на поставку товару, в зв’язку з чим він не міг виконати свої зобов’язання щодо поставки, суд вважає не обґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Сторони узгодили асортимент товару та строки його поставки у специфікації, крім того, позивач виконав свої зобов’язання щодо оплати 50 % вартості обумовленого сторонами до поставки товару. Частково поставка товару була здійснена відповідачем і доказів того, що між сторонами були усні домовленості на поставку отриманого позивачем товару суду не надано. Тобто відповідач частково виконав свої договірні зобов’язання, що підтверджує його обізнаність щодо асортименту, кількості та якості товару, який мав бути поставлений позивачу та строків його поставки, однак не виконав належним чином свої договірні зобов’язання.

Відсутність письмових заявок не спростовує тих обставин, що сторонами було погоджено порядок, строки, асортимент та кількість товару до поставки і що у відповідач виник обов’язок поставити обумовлений договором товар позивачу.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом – ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обставини визнані позивачем у позовній заяві та підтверджені матеріалами справи, відповідач не спростував шляхом подання належних та допустимих доказів.

У рішенні Суду у справі “Трофимчук проти України” № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов’язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Відповідно до статті 123 ГПК України, удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будцентр.ЮА” (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 38, літ А, поверх 3; ідентифікаційний код 41460976) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче об’єднання “Ю БІ СІ-ПРОМО” (61157, м. Харків, вул. Селянська, будинок 110; ідентифікаційний код 33119392) суму попередньої оплати у розмірі 64751 (шістдесят чотири сімсот п’ятдесят одну) грн. 60 коп.; штраф у розмірі 29090 (двадцять дев’ять тисяч дев’яносто) грн 82 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя                                                                                          І.В.Усатенко