номер провадження справи 17/110/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019 Справа № 908/1954/18
м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л., при секретарі судового засідання Юсубовій Д.В., розглянувши матеріали справи № 908/1954/18

позивача: Військової частини НОМЕР_1 , 27432, Кіровоградська область, Знам`янський район, с. Богданівка

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю ВВК, 69063, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 27/29, офіс 15

про стягнення 7385,22 грн., розірвання договору та зобов`язання вчини певні дії

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився

від відповідача: Ігнатов З.М., ордер серії ЗП № 041701 від 03.12.18

Москаленко Ю.В., ордер серії ЗП № 05307 від 03.12.18

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 за вих. від 21.09.18 № 3254 з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю ВВК (далі ТОВ ВВК) про стягнення 7385,22 грн. заборгованості (штрафу та пені), розірвання договору та зобов`язання вчини певні дії (вивезти з території військової частини НОМЕР_1 порохові заряди у кількості 3009,22 тон).

Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст. 11, 509, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст. 93, 180 Господарського кодексу України, а також неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором зберігання від 01.09.11 № 69/11, а саме несвоєчасним вивезенням ТОВ ВВК порохових зарядів з військової частини НОМЕР_1 , що за доводами позивача спричиняє шкоду не тільки інтересам частини, а безпосередньо інтересам Міністерства оборони України, а від так держави.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/1954/18 між суддями від 27.09.18 наведену вище позовну заяву визначено до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 02.10.18 судом прийнято позовну заяву за вих. від 21.09.18 № 3254 до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1954/18 за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 01.11.18.
Ухвалою від 01.11.18 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 02.01.19 включно, підготовче засідання відкладено на 04.12.18.

Ухвалою суду від 27.11.18 призначене судом судове засідання на 04.12.18 об 10 год. 00 хв. призначено (перенесено) на 03.12.18.

У підготовчих судових засіданнях 03.12.18, 21.12.18 судом оголошувалась перерва на 21.12.18 та на 27.12.18 відповідно.

Ухвалою від 27.12.18 судом відкладено підготовче засідання на 02.01.19.

Ухвалою від 02.01.19 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 23.01.19.

Позивачем до суду подано: 23.11.18 - додаткові пояснення від 15.11.18 № 3957; 14.01.19 відповідь на відзив від 27.12.18 № 4929.

Відповідачем до суду подано: 14.12.18 відзив на позовну заяву; 27.12.18 - заперечення від 26.12.18. Зокрема, відповідач зазначив, що додані позивачем до позову, в якості письмових доказів Додаток № 3 від 27.02.17, який покладено в основу обґрунтувань позовних вимог, а також довідка № 2647 від 23.07.18, не є належними, до пустими та достовірними доказами, в розумінні вимог ст. 76, 77, 78 ГПК України. Також відповідач вказав, що позивачем не наведено жодних доводів та не надано жодних доказів, які підтверджують факт істотного порушення відповідачем договору, і не підтверджено факт завдання позивачу шкоди. А надані позивачем розрахунки пені та штрафу, відповідач вважає необґрунтованим та безпідставним.

Представник позивача у судове засідання призначене на 23.01.19 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представники відповідача у судовому засіданні 23.01.19 проти позову заперечили повністю.

Позивача про дату, час та місце судового засідання призначеного на 23.01.19 повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням підприємства поштового зв`язку про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 02.01.19 у цій справі (вих. № 000174) 17.01.19 представнику позивача.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що неявка у судове засідання 23.01.19 представника позивача не є перешкодою для розгляду цієї справи за наявними в ній (справі) доказами.

У засіданні суду 23.01.19, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам відповідача повідомлено, коли буде складено повне рішення.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.11 між військовою частиною НОМЕР_1 (Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ВВК» (Замовник) укладено договір зберігання № 69/11, за умовами якого у порядку і на умовах, визначених даним договором, Замовник передає, а Виконавець за оплату зобов`язується зберігати порохові заряди надалі майно. Передача Виконавцю майна здійснюється за актами приймання - передачі (додаток № 1 до договору).

Згідно із п. 1.2. договору, Виконавець зобов`язується повернути майно Замовнику у схоронності згідно з умовами цього договору.

Пунктом 1.3 договору визначено, що майно здане на зберігання Замовником (п. 1.1. договору) не переходить у власність Зберігача.

Відповідно до положень п. 2.1. договору, Виконавець зобов`язаний: прийняти майно на зберігання (пп. 2.1.1); вживати всіх заходів, передбачених договором і необхідних для забезпечення зберігання майна (пп. 2.1.2); повернути замовнику те ж саме майно в такому стані, в якому воно було прийняте на зберігання після закінчення терміну зберігання, або на першу вимогу замовника, навіть якщо строк зберігання цього майна не закінчився (пп. 2.1.4.); при передачі майна оформляти акт прийому - передачі кожної вилученої партії (пп. 2.1.5); нести відповідальність за втрату, нестачу, пошкодження та виконання вимог техніки безпеки щодо майна (пп. 2.1.6); оформляти акт виконаних робіт за поточний місяць з вказівкою кількості майна Виконавця в останній день місяця (п.2.1.7)

Пунктами 2.3. - 2.4. договору визначено, що Виконавцю відомо про властивості майна. Виконавець має право вимагати від Замовника щодо здійснення своєчасної оплати на умовах цього договору.

Згідно із підпунктами 2.5.2, 2.5.3 п. 2.5. договору, Замовник зобов`язаний здійснювати виконавцю оплату за зберігання майна на умовах цього договору та вилучати майно від виконавця згідно затвердженого графіку вилучення майна (додаток № 3 до договору).

Розділом 3 договору передбачено, що вартість послуг виконавця по зберіганню майна встановлюється відповідно до кількості майна та розраховується сторонами на підставі рішення Міністра оборони України № 274/3/1691 від 05.08.11 згідно з додатком № 2 до цього договору, який є невід`ємною частиною договору (п.3.1.). Замовник зобов`язується щомісячно сплачувати вартість послуг по зберіганню майна виконавцю в 10 - денний термін з дня затвердження сторонами акту виконаних послуг зі зберігання майна та надання виконавцем рахунку на оплату цих послуг (п.3.2.). Замовник здійснює оплату виконавцю послуг по зберіганню майна з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі майна за цим договором до моменту його повернення (п.3.3.).

Відповідно до п. 4.2 договору, майно вважається прийнятим на зберігання згідно з умовами цього договору з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна, в якому вказується перелік, кількість майна і його фактичний стан.

Згідно з п. 4.3 договору, майно вважається поверненим Замовнику з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна.

За умовами п. 5.1 договору, термін зберігання майна - до повного вилучення майна або надання замовником письмового повідомлення про його повернення.

Відповідно до п. 6.4. договору, Замовник несе відповідальність за несвоєчасне вилучення майна, яке зберігається Виконавцем згідно даного договору, у розмірі 0,1 відсотка вартості зберігання, яке не вилучено згідно графіка, але не менше подвійної облікової вартості зберігання, яке не вилучено згідно графіка, але не менше подвійної облікової ставки НБУ на момент невиконання зобов`язань, з яких допущено прострочення вилучення за кожний день прострочення. За прострочення вилучення майна понад 30 днів замовник додатково сплачує штраф у розмірі 7 відсотків зберігання майна вилучення яких прострочено.

Положеннями п. 8.1., п. 8.4. договору закріплено, що усі правовідносини, що виникають у зв`язку виконанням умов даного договору і неврегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства України. Цей договір може бути змінено, розірвано на підставі Додаткових угод Сторін, що укладені у письмовій формі, підписані повноважними представниками Сторін та скріплені печатками сторін.

Додаткові угоди, Додатки до цього Договору є невід`ємними частинами (п. 8.5. договору).

Пунктом п. 9.1. договору визначено, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного вилучення майна, а щодо розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємства та військової частини.

Згідно з Додатком № 1 до договору (яким є «Акт приймання-передачі майна»), Замовник передав, а Виконавець прийняв згідно з умовами договору № 69/11 від 01.09.11 порохові заряди: індексу РСИ 12К (Ш961У), в штатній тарі, кількістю 782,0 тони, вартістю 3, 85 грн. за одиницю, загальною вартістю 3 010,00 грн.; індексу РСИ12К (4АН2), в штатній тарі, кількістю 3 042,0 тон, вартістю 3,67 грн. за одиницю, загальною вартістю 11 180,00 грн.

Додатком № 2 до договору сторони погодили, що витрати на зберігання майна компенсуються Виконавцю на підставі рішення Міністра оборони України № 274/3/1691 від 05.08.11 з розрахунку: 10 000 грн. / 3 824, 0 тони = 2,62 грн. Місячна вартість зберігання однієї тони порохових зарядів (з ПДВ) становить 2,615 грн.

Додатком № 3 до договору (який затверджено 01.09.11) передбачено наступний Графік щомісячного вилучення майна ТОВ ВВК, а саме: - перша неділя місяця підготовка майна до навантаження, перевезення та погрузку у в/ч А 1201; - друга неділя місяця - перевезення двома автомобілями, розвантаження м. Шостка та повернення у в/ч НОМЕР_1 ; - третя неділя місяця підготовка майна до навантаження, перевезення та погрузку у в/ч А 1201; - четверта неділя місяця перевезення двома автомобілями, розвантаження м. Шостка та повернення у в/ч НОМЕР_1 .

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано «Графік вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини НОМЕР_1 протягом 2017 року» - Додаток № 3 до договору затверджений 27.02.17 підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 та печаткою військової частини НОМЕР_1 . Зі сторони ТОВ «ВВК» вказаний графік містить підпис директора ТОВ «ВВК» Матульского І.М. та відтиск печатки вказаного ТОВ «ВВК».

При цьому, Додатком № 3 до договору, який затверджено 27.02.17, визначено періоди виконання заходів:

- з підготовки порохових зарядів РСИ-12К (4АН2) до відправки (розбирання штабелів), повернення до військової частини вільної укупорки від порохових зарядів та її розвантаження: за І півріччя: з 27.02 по 03.03, з 13.03 по 17.03, з 27.03 по 31.03, з 10.04 по 14.04, з 24.04 по 28.04, з 08.05 по 12.05, з 22.05 по 26.05, з 05.06 по 09.06, з 19.06 по 23.06, з 03.07 по 07.07, з 17.07 по 21.07; за ІІ півріччя: з 31.07 по 04.08, з 14.08 по 18.08, з 28.09 по 01.09, з 11.09 по 15.09, з 25.09 по 29.09, з 09.10 по 13.10, з 23.10 по 27.10, з 06.11 по 10.11, з 20.11 по 24.11, з 04.12 по 08.12, з 18.12 по 22.12;

- щодо навантажувальних робіт з пороховими зарядами РСИ-12К на автомобільний транспорт (2 автомобіля), переміщення до місця розвантаження, розвантаження порохових зарядів: за І півріччя: з 06.03 по 10.03, з 20.03 по 24.03, з 03.04 по 07.04, з 17.04 по 21.04, з 01.05 по 05.05, з 15.05 по 19.05, з 29.05 по 02.06, з 12.06 по 16.06, з 26.06 по 30.06, з 10.07 по 14.07, з 24.07 по 28.07; за ІІ півріччя: з 07.08 по 11.08, з 21.08 по 25.08, з 04.09 по 08.09, з 18.09 по 22.09, з 02.10 по 06.10, з 16.10 по 20.10, з 30.10 по 03.11, з 13.11 по 17.11, з 27.11 по 01.12, з 11.12 по 15.12, з 25.12 по 29.12.

Наявні в матеріалах цієї справи докази свідчать, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами та претензіями вказуючи на порушення ТОВ «ВВК» строків вивезення майна за договором від 01.09.11 № 69/11.

Зокрема, посилаючись на порушення відповідачем зобов`язання за договором від 01.09.11 № 69/11 щодо вилучення майна, позивачем на адресу ТОВ «ВВК» направлено лист від 05.01.18 № 75 (вручено 02.02.18) з пропозицією розірвати договір 01.09.11 № 69/11 згідно доданої додаткової угоди про розірвання договору зберігання.

Крім того, претензією від 06.04.18 № 1419 (вручено 26.04.18) військова частина звернулась до ТОВ «ВВК» з проханням вивезти з території військової частини А 1201 порохові заряди в кількості 3 009,22 тон відповідно до графіку вилучення порохових зарядів РСИ-12К протягом 2017 року та розірвати вищезазначений договір зберігання з 10.05.18.

Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_1 полковника Собчук О.О. та начальника обліково-операційного відділення військової частини НОМЕР_1 майора Смірнова Д.В. за вих. від 23.07.18 № 2647 щодо ходу вилучення з військової частини порохових зарядів, які належать ТОВ «ВВК», станом на 23.07.18 залишок порохових зарядів: РСИ12К (4АН2) складає 48 408 комплектів, 2231,6088 тон; РСИ-12К (Ш961У) 32 441 комплект, 777,61077 тон.

Посилаючись не невиконання відповідачем зобов`язань за договором від 01.09.11 № 69/11 щодо вилучення майна, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 1734,66 грн. пені, 5 650,56 грн. штрафу, про розірвання договору та зобов`язання в найкоротший строк вивезти з території військової частини А 1201 порохові заряди в кількості 3 009,22 тон.

Норми права, які підлягають застосування судом до спірних правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, п. п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 180 ГК України закріплено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Частинами 1 і 2 ст. 651 ЦК України закріплено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно із ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Положеннями ч.1 та ч. 2 ст. 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В силу ст.ст. 549, 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; сплата неустойки. неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що між сторонами правовідносини зі зберігання майна відповідача виникли на підставі укладеного у формі єдиного письмового документа договору зберігання від 01.09.11 № 69/11.
Як уже зазначалось вище, у п. 5.1. договору сторонами погоджено термін зберігання майна - до повного вилучення майна або до надання письмового повідомлення про його повернення. А згідно умов п. 9.1. договору, термін дії договору - до повного вилучення майна, а щодо розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору.

Проте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вилучення майна за вказаним договором, а саме оформлені Виконавцем (позивачем) акти приймання-передачі кожної вилученої партії, що передбачено п. 2.1.5 договору, а також акти виконаних робіт з вказівкою кількості майна виконавця в останній день місяця, що передбачено п.2.1.7 договору.

Надана до матеріалів справи довідка від 23.07.18 № 2647 щодо ходу вилучення з військової частини НОМЕР_1 порохових зарядів, які належать ТОВ «ВВК», складена представниками позивача, не є належним доказом у розумінні вимог чинного законодавства, яка підтверджує вилучення відповідачем майна за договором зберігання від 01.09.11 № 69/11 (оскільки складена позивачем в односторонньому порядку) та її складення у такому вигляді не передбачено умовами наведеного вище договору.

А тому, суд виходить з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності на складі військової частини НОМЕР_1 (Виконавця) порохових зарядів ТОВ «ВВК» в кількості 3009,22 тон.

Також, виходячи з положень пунктів 5.1., 9.1 договору та наданих до матеріалів справи доказів не вбачається, що погоджений сторонами строк (термін) зберігання майна та термін дії договору закінчився.

Як свідчать матеріали справи, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем «Графіку вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.».

З наданої до матеріалів справи копії документу з назвою «Графік вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.» вбачається, що його затверджено 27.02.17: підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 та печаткою війської частини НОМЕР_1 , а також затверджено підписом директора ТОВ «ВВК» Матульским І.М. та печаткою вказаного ТОВ «ВВК».

Гриф затвердження розміщено у правому та лівому верхньому куті першого аркуша документа.

Над грифом затвердження у правому верхньому куті документа ручкою здійснено напис Додаток № 3 до договору № 69/11 від 01.09.11.

Судом враховано, що вимоги до оформлювання документів визначено ДСТУ 4163-2003 (затв. наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. № 55, далі Стандарт). Стандарт поширюється (п.1.1.) на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій). Стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів (п.1.2)

Пунктом 4.4. Стандарту визначено, що документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).

Згідно з п. 5.23.Стандарту, підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища. Реквізит розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків. Якщо документ підписують кілька осіб однакових посад, то їхні підписи розташовують на одному рівні

Відповідно до п. 5.26. Стандарту, відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи в документі з назвою «Графік вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.» під текстом документа відсутні такі реквізити документу, як підписи сторін та їх печатки.

Судом враховано, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

З огляду на викладене вбачається, що сторонами не дотримано письмової форми правочину щодо зімни умов Додатку № 3 (який є невід`ємною частиною (п. 8.5.) договору зберігання від 01.09.11 № 69/11.

У зв`язку із чим, судом не приймаються до уваги посилання позивача на порушення строків вивезення майна визначеного «Графіком вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.», який затверджено 27.02.17.

Судом прийнято до уваги те, що станом на час прийняття процесуального рішення у справі по суті спору жодною із сторін до матеріалів справи не надано та не повідомлялось про те, що між сторонами була укладена додаткова угода про внесення змін до договору зберігання від 01.09.11 № 69/11.

Крім того, до справи позивачем не надано накладних (том 1 аркуш справи 50-51) на які є посилання в додаткових поясненнях позивача за вих. від 15.11.18 № 3957 та про які жодного згадування не має у тексті позовної заяви у цій справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та до пустими доказами порушення відповідачем зобов`язань передбачених п. 2.5.3. договору.

А тому, підстав для притягнення відповідача до відповідальності передбаченої п. 6.4. договору (сплата пені та штрафу) та для задоволення вимог позивача про зобов`язання вивезення з території військової частини НОМЕР_1 порохових зарядів в кількості 3009,22 тон не має.

Як наслідок вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про розірвання договору.

Згідно з нормами ч.ч. 1-4 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Підстави для зміни або розірвання договору унормовані ст. 651 ЦК України, за приписами якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Вирішуючи спір у частині позовних вимог про розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням умов договору господарський суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 18.09.13 № 6-75цс13, згідно з якою у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Підлягає встановленню не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установленню чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Однак, жодних доказів втрати позивачем того, на що він розраховував при укладанні договору, істотної різниці між тим, на що розраховував позивач укладаючи договір, і тим, що в дійсності він зміг отримати, обґрунтування розміру збитків тощо суду не надано.

Поряд з цим, судом прийнято до уваги, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем своїх обов`язків за договором зберігання від 01.09.11 № 69/11, а отже, підстави для розірвання вказаного договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Оскільки у п. 9.1. договору передбачено, що він діє до повного вилучення майна, а щодо розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору, суд вважає безпідставним посилання позивача на не зазначення в договорі строку його дії. При цьому, оскільки в договорі строк чітко не визначений, вважається, що договір укладений на невизначений термін або термін визначений законом.

Також судом прийнято до уваги, що відсутність в договорі істотних умов не є підставою для його розірвання в судовому порядку, а є підставою для визнання такого договору неукладеним.

Ураховуючи викладене вище, судом відмовляється у задоволені вимог позивача про розірвання договору через необґрунтованість та безпідставність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору судом покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 11, 13, 14, 15, 24, 73, 74, 76-78, 86, 91, 129, 202, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та пп. 17.5. п. 1 Розділу XI «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повне рішення складено 04.02.2019.

Суддя В.Л. Корсун