РІШЕННЯ

17 січня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/338/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання Кучер Р.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону, вул. Текстильна, 6, м. Тернопіль в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, вул. Солом'янська, 13, м. Київ

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-1: ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, вул. Приміська, 11, м. Тернопіль

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-2: Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, вул. Дорогожицька, 10, м. Київ

до відповідача - 1: ОСОБА_1 районної державної адміністрації, майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль

до відповідача - 2: Байковецької сільської ради, вул. Січових Стрільців, 43, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА "ОСОБА_2", вул. Руська, 44, м. Тернопіль

про визнання незаконним та скасувати свідоцтва про право власності, визнати незаконним та скасувати рішення реєстраційної служби про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 2023436 від 27.04.2013.

За участі представників сторін:

прокурор: Троян Роман Богданович, посвідчення №048563 від 10.11.17р.

позивач: ОСОБА_3, довіреність №18/04-2025 від 27.06.18р.

відповідач 2: ОСОБА_4, довіреність №б/н від 12.03.18р.,

ОСОБА_5, довіреність № 3/1878 від 20.11.2018р.

третя особа на стороні позивача - 1 (ОСОБА_1 філія Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення): ОСОБА_6, довіреність №833 від 27.09.18р. - відсутні повноваження - присутній у судовому засіданні як вільний слухач

третя особа на стороні відповідача - 2 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА "ОСОБА_2"): ОСОБА_7, довіреність №б/н від 03.12.2018р.

Учасникам судового процесу оголошено склад суду.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд", відповідно до вимог статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України.

Суть справи:

Заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону, м. Тернопіль в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, м. Київ звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 районної державної адміністрації, м. Тернопіль та Байковецької сільської ради про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності №3023405 від 27.04.2013, а також рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 2023436 від 27.04.2013.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності № 3023405 від 27 квітня 2013 року, яке видане Реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Байковецькій сільській раді, на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука, 7, с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області та рішення Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєтрацію прав та їх обтяжень № 2023436 від 27.04.2013, вказана земельна ділянка площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука, 7, с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області неправомірно вибула із власності держави.

Ухвалою суду від 03.09.2018 відкрито провадження у справі №921/338/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.09.2018, яке відкладалося неодноразово, востаннє на 25.10.2018, про що винесено відповідну ухвалу .

Також ухвалою суду від 27.09.2018 на підставі статті 50 ГПК України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 філію Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення, а також Концерн радіомовлення, радіозв"язку та телебачення.

Протокольною ухвалою від 25.10.2018 на 01.11.2018 відкладено підготовче засідання, про що повідомлено учасників справи, відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України.

Відповідно до частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підготовче провадження має бути проведено протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше, ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Протокольною ухвалою від 01.11.2018, за клопотанням Байковецької сільської ради (вх. №20053 від 01.11.2018) строк проведення підготовчого провадження у справі № 921/338/18, продовжено до 03.12.2018 включно та відповідно відкладено підготовче засідання у даній справі на 22.11.2018.

Ухвалою суду від 01.11.2018, на підставі статті 50 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -2 Байковецької сільської радиа - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА "ОСОБА_2".

За клопотанням представника позивача протокольною ухвалою від 22.11.2018 підготовче засідання було відкладено на 03.12.2018, про що повідомлено учасників справи, відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України.

Ухвалою суду від 03.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/338/18 до судового розгляду по суті на 20.12.2018, згідно з пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України.

Протокольною ухвалою від 20.12.2018 розгляд справи по суті було відкладено на 17.01.2018, про що повідомлено учасників справи, відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України.

Прокурор та представник позивача у судове засідання, що відбулось 17.01.2019, прибули, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та поясненнях, наданих у підготовчих засіданнях, просять суд позов задоволити.

Представник відповідача 1 у судове засідання, що відбулось 17.01.2019 не прибув, щодо позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 17581 від 21.09.2018) в якому, зокрема, зазначено, що згідно відомостей Державного реєстру прав, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:2684 зареєстровано 10 квітня 2013 року державним реєстратором Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_8 за Байковецькою сільською радою. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-013 від 18.03.2013, що подавався разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обовязків, форма власності даної земельної ділянки зазначена як комунальна. Крім того, 06.11.2014 державним реєстратором Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_9 зареєстрованого право оренди на дану земельну ділянку між Байківецькою сільською радою та ТОВ "Консалтингова група "АНВАЛЬТ ІНДАСТРІ", строк дії договору оренди землі до 01.01.2019. Так, предметом позову прокурора є визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а в тексті позовної заяви зазначено, що право постійного користування земельною ділянкою, тобто похідне речове право від права власності, належить ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 визнано протиправними та скасовано державний акт на право постійного користування землею ІІ-Т №001882 виданий Державному конструкторському бюро "Промінь" та рішення Байковецької сільської ради №60 від 20.07.1999, на підставі якого дана земельна ділянка передавалася в постійне користування.

Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 у судове засідання, що відбулось 17.01.2019 прибув, щодо позовних вимог заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх. №17899 від 27.09.2018), у відзиві на позовну заяву (вх. № 18069 від 02.10.2018) та в запереченнях (вх. № 22076 від 30.11.2018), згідно яких зазначає, що Байківецька сільська рада є законним власником земельної ділянки, що стосується предмету спору. Інформація про власників земельної ділянки міститься, серед іншого, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, де власником вказується Байковецька сільська рада. Доводи позивача про те, що оскаржувана земельна ділянка є власністю держави та перебуває на обліку ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення є абсолютно безпідставними. Позивач помилково зазначає, що земельна ділянка, що стосується предмету спору, є власністю держави та перебуває на обліку ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення. Відповідно до положень Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" розмежування земель державної та комунальної власності полягало у здійсненні організаційно-правових заходів, щодо розподілу земель державної та комунальної власності на землі територіальних громад і землі держави, а також щодо визначення і встановлення (на місцевості меж земельних ділянок державної та комунальної власності). Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо розмежування земель державної та комунальної власності" скасовано Закон України "Про розмежування земель державної та комунальної власності", внаслідок чого землі вважаються розмежованими відповідно до положень ст.ст.83,84 Земельного Кодексу України з 1 січня 2013 року.

Відповідно до вимог наведеного закону, Байковецькою сільською радою оформлено право власності, на що видано Свідоцтво на право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 6,0 га за адресою : вул. Яремчука, 7 в с. Байківці, Тернопільського району від 27.04.2013 за № 3023405. Згідно даного свідоцтва наведена земельна ділянка перебуває у комунальній власності. Частиною 1 ст. 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно поданої позивачем ОСОБА_10 довідки №132942726 від 02.08.2018, право власності на земельну ділянку площею 6,0 га за адресою : вул. Яремчука, 7 в с. Байківці, Тернопільського району, що стосується предмету спору, зареєстровано 10.04.2018 (номер запису 822623). Таким чином, земельна ділянка площею 6,00 га за адресою : вул. Яремчука, 7 в с. Байківці, Тернопільського району перебуває у комунальній власності. Байковецька сільська рада є єдиним законним власником зазначеної земельної ділянки. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, Байківецька сільська рада, як власник земельної ділянки, наділена правом вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою.

Просить суд у задоволенні позову відмовити .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення у судове засідання, що відбулось 17.01.2019, прибув, позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у відповіді на відзив Байковецької сільської ради (вх. №19947 від 31.10.2018). Вважає, що позов підлягає до задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА "ОСОБА_2", у судове засідання, що відбулось 17.01.2019, прибув, проте подане ним пояснення щодо позову судом не враховано, оскільки подане поза межами підготовчого провадження без поважних причин.

Прокурором подано відповідь на відзив Байковецької сільської ради (вх. №19252 від 19.10.2018) та відповідь на відзив ОСОБА_1 районної державної адміністрації (вх. № 17775 від 25.08.2018), в яких зазначає, що ОСОБА_1 філія Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення набула право користування спірною земельною ділянкою правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлена. Дана земельна ділянка відноситься до земель державної власності та перебуває у користуванні, а тому свідоцтво про право власності № 3023405 видане 27 квітня 2013 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Байковецькій сільській раді на земельну ділянку площею 6,0 га (кадастровий номер :02:001 :2684) по вул. Яремчука, 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, є незаконним та порушує право власності держави на спірне майно, а тому підлягає скасуванню. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у володінні Байковецької сільської ради знаходиться майно - земельна ділянка (кадастровий номер :02:001:2684) площею 6 га по вул. Яремчука, 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Підставою внесення запису про право власності Байковецької сільської ради на обєкт нерухомого майна, реєстраційний номер 2, земельну ділянку площею 6 га (кадастровий помер :02:001:2684) по вул. Яремчука, 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області (номер запису про право власності 822623) слугувало рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2023436 від 27 квітня 2013 року. Проте, підставою внесення 10 квітня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних про право власності Байковецької сільської ради на об'єкт нерухомого майна слугували зазначене свідоцтво про право власності на земельну ділянку та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 2023436, які фактично видані лише через 17 днів після внесення, тобто 27 квітня 2013 року. Таким чином, рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 квітня 2013 року індексний номер 2023436 є незаконним та порушує право власності держави на спірне майно, а тому підлягає скасуванню. Крім того, оскаржуване рішення призвело до вилучення спірного майна від законного власника в порушення вимог ст.ст. 116, 114 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог статті 166 ГПК України, позивачем подано відповідь на відзив Байківецької сільської ради (вх. №19379 від 22.10.2018) та відповідь на відзив ОСОБА_1 районної державної адміністрації (вх. № 19377 від 22.10.2018).

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, пояснення, доводи представника позивача, заперечення представника відповідача; пояснення та заперечення третіх осіб, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Позов поданий прокурором на підставі статті 131-1 Конституції України, статей 2, 23 Закону України "Про прокуратуру" та статей 4, 53 ГПК України, в інтересах держави, яка уповноважила органи місцевого самоврядування здійснювати відповідні функції у правовідносинах містобудівної діяльності.

Суд, дослідив наявність факту порушення інтересів держави даним спором та наявність підстав та достатність їх обґрунтування для представництва інтересів держави в суді прокурором, та зазначає наступне.

Згідно з статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ч.ч.1, 3 та 6 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійснення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадку та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави , якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема звертатись до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3-рп/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві , в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза таким інтересам. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств, організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Західним офісом Держаудитслужби Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проведено аудит діяльності Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення в частині діяльності ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення за період з 1 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, за результатами якого 22 грудня 2017 року складено довідку № 05-20/34.

У вказаній довідці зазначено, що право користування земельною ділянкою загальною площею 7,30 га ТДНТП "Промінь" з 28 лютого 2014 року припинене згідно рішення суду у справі №32598/10/9104. Під час проведення аудиту, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка значиться, як землі Байковецької сільської ради .

Однак Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України про порушення в частині розпорядження Байковецької сільської ради земельною ділянкою, що є власністю держави та перебуває на обліку ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, стало відомо із довідки від 22 грудня 2017 року № 05-20/34, яку офіційно отримано 07 лютого 2018 року.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 23.03.2012 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам", що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.

Так, 29 серпня 2018 року на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону листом за №25/1/2395вих.18 повідомлено відповідного субєкта владних повноважень про здійснення прокуратурою гарнізону представництва держави в суді шляхом подання даної позовної заяви.

Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у вказаних спірних правовідносинах (ч. 4 ст. 53 ГПК України).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі №3-рп/99, поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обовязок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Одночасно у відповідності до вищевказаного рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі №3-рп/99 в основі поняття "інтереси держави" завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних і політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних, інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення володіння в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення ( рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Відповідно до вимог пунктів 1, 5 Указу Президента України "Про систему центральних органів виконавчої влади" від 15 грудня 1999 року № 1572/99 до системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізовуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" Державна служба спеціального звязку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового звязку, Національної системи конфіденційного зв'язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, кіберзахисту, телекомунікації, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв'язку спеціального призначення, урядового фельд'єгерського зв'язку, а також інших завдань відповідно до закону.

Згідно з частини 1 статті 3 Закону України "Про Державну службу спеціального зв"язку та захисту інформації України" завданням Державної служби спеціального зв'язку та захисту Інформації України є формування та реалізація державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, кіберзахисту, телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв'язку спеціального призначення, урядового фельд'єгерського зв'язку, захисту державних інформаційних ресурсів та інформації, вимога щодо захисту якої встановлена законом, в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах і на об'єктах інформаційної діяльності, а також у сферах використання державних інформаційних ресурсів в частині захисту інформації, протидії технічним розвідкам, функціонування, безпеки та розвитку державної системи урядового зв'язку, Національної системи конфіденційного зв'язку.

Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відповідно до пункту 1 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 411, є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій і користування радіочастотним ресурсом України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" майно, що належить Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, є державною власністю та закріплюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, за територіальними органами, територіальними підрозділами, Головним управлінням урядового фельд'єгерського зв'язку, закладами, установами та організаціями Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України на праві оперативного управління.

У відповідності до підпункту 85 пункту 4 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року №411, Адміністрація Держспецзв"язку відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах повноважень, передбачених законом, функції з управління об"єктами державної власності, що належать до сфери управління Адміністрації Держспецзв"язку.

Концерн радіомовлення, радіозвязку та телебачення відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Державну службу спеціального зв"язку та захисту інформації України" та Статуту Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, затвердженого наказом Голови Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України від 15 серпня 2017 року №451, є державним господарським об'єднанням підприємств, створеним, заснованим на державній власності і входить до сфери управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Відповідно до п. 4.2 Статуту Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, майно Концерну перебуває у державній власності та закріплюється за ним на праві господарського віддання. Здійснюючи право господарського відання, Концерн володіє, користується та розпоряджається майном, закріпленим за ним, за погодженням з Уповноваженим органом управління (Адміністрацією Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України), вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, нормативно-правовим актам Уповноваженого органу управління та цьому Статуту.

ОСОБА_1 філія Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення є структурним підрозділом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. Згідно з п. 7.3. Положення про Філію власником майна та майнових прав, які закріплені за Філією є Держава в особі Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Разом з тим, Концерн радіомовлення, радіозвязку та телебачення листом від 17 серпня 2018 року № 2984/9-03 повідомив військову прокуратуру Тернопільського гарнізону про те, що згідно із п. 3.6 Статуту Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, Концерн має право на звернення до суду виключно у спорах, які виникають із договірних відносин. Оскільки, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відповідно до покладених на неї завдань здійснює функції з управління обєктами державної власності, що належать до її сфери управління, право звернення до суду щодо державного майна має саме Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об'єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 326 Цивільною кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

За таких обставин, Адміністрація Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України являється органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних відносинах, а саме з управління об"єктами державної власності, що належать до її сфери управління.

Таким чином, у даному випадку прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави через їх порушення.

На підставі наведеного судом встановлено, що прокурором належним чином обґрунтовано обставини, пов'язані з порушенням інтересів держави та обґрунтовано необхідність захисту таких інтересів.

В обґрунтування заявлених вимог, заступник військового прокурора послається на те, що:

21.04.1987 Виконавчий комітет ОСОБА_1 районної ради народних депутатів Тернопільської області прийняв рішення за №109 "Про видачу державних актів на право користування землею", яким прийнято видати державні акти на право користування землею: Республіканській мережі магістральних зв'язків і телебачення.

На підставі даного рішення Республіканській мережі магістральних зв'язків і телебачення №5 видано Державний акт серії "Б" за № 035816 на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 11,13 га для будівництва об"єкта - під"їздної дороги.

Даний Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №192.

Наказом Міністерства зв"язку України від 23 червня 1993 року за №87 Республіканська мережа магістральних зв"язків і телебачення №5 перейменована в ОСОБА_1 обласний радіотелевізійний передавальний центр.

Наказом Міністерства транспорту та зв"язку України від 20.07.2006 за №751 ОСОБА_1 обласний радіотелевізійний передавальний центр реорганізовано в ОСОБА_1 філію Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення.

Рішенням сесії Байковецької сільської ради народних депутатів від 20.07.1999 за № 60 Тернопільському державному конструкторському бюро "Промінь", видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №001882 на земельну ділянку загальною площею 7,30 га для організації полігону випробувань антенної техніки та електронної апаратури для космічного зв"язку, інформаційних систем і телебачення. Даний Акт зареєстровано 27.07.1999 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №180.

27 квітня 2013 року Байковецькій сільській раді видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 6 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вулиця Яремчука Н., земельна ділянка, 7 ( кадастровий номер :02:001:2684).

10 квітня 2013 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за № 3023405, виданого 27 квітня 2013 року, реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області внесено запис про право власності за Байковецькою сільською радою на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука Н, земельна ділянка 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, та рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 2023436 від 27 квітня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна за № 132942726 від 02.08.2018.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2014 року (справа № 32598/10/9104) визнано протиправними та скасовані рішення Байковецької сільської ради від 20 липня 1999 року №60 та державний акт про право постійного користування землею ІІ-ТР № 001882, виданий Державному конструкторському бюро "Промінь" на земельну ділянку загальною площею 7,30 га.

Як стверджує позивач та підтримує прокурор, земельна ділянка площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука, 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, відноситься до земель державної власності та перебуває у постійному користуванні, а тому свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.04.2013 за № 3023405 та рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 квітня 2013 року індексний номер 2023436 є незаконними та порушують право власності держави на спірне майно.

За таких обставин, враховуючи встановлений перевіркою факт порушення законних інтересів держави щодо порядку користування земельними ділянками, на яких розміщується підрозділ Адміністрації Державної служби спеціального зв"язку та захисту інформації України, а саме - ОСОБА_1 філія Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення, прокурор та позивач просять визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.04.2013 за № 3023405 та рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 квітня 2013 року індексний номер 2023436, як такі, що суперечать Конституції України, Цивільному кодексу України та Земельному кодексу України.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно зі статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення прав власності, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, судовий захист цивільного права та інтересу.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи (в тому числі юридичної) на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам чинного законодавства.

Як визначено статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статтею 16 Цивільного кодексу України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України визначено перелік способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів).

Як визначено частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зміст правомочностей із володіння і користування земельною ділянкою, як складових права постійного користування, полягає у можливості фізичного доступу користувача до земельної ділянки, можливості використання земельної ділянки для своїх потреб (з урахуванням її цільового призначення). Зміст прав та обов'язків землекористувачів викладено також у статтях 95, 96 ЗК.

Порядок та підстави припинення прав на землю врегульовано главою 22 ЗК; підстави припинення права користування земельною ділянкою викладено у статті 141 цього Кодексу.

Право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу, перелік яких є вичерпним:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (така в матеріалах справи відсутня);

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (позивач згоди на вилучення земельної ділянки не давав і така не вилучалася в порядку, передбаченому чинним законодавством);

в) припинення діяльності підприємства (товариство є господарюючим суб"єктом, жодних дій щодо його ліквідації (припинення) матеріали справи не містять);

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам (відсутні факти);

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (не доведено і сторони на дану підставу не вказують);

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати (на дану обставину сторони не вказують і такі відомості не містяться в матеріалах справи);

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (відомості відсутні);

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини (не доведено).

В процесі розгляду спору по суті судом встановлено:

- 22.12.2017 Державною аудиторською службою України Західного офісу Держаудитслужби Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проведено аудит діяльності Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення в частині діяльності ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, по результатах якого складено довідку № 05-20/34;

- в довідці, зазначено, що в ході аудиторського дослідження встановленно, що земельна ділянка площею 11,13 га, на яку виконкомом ОСОБА_1 районної ради було видано Державний акт серії "Б" №035816 на право постійного користування Республіканській мережі магістральних зв"язків і телебачення №5 для будівництва об"єкта 1622 та під"їздної дороги, незважаючи на наявність правовстановлюючого документа, без погодження з Концерном радіомовлення, радіозвязку та телебачення, фактично, використовується іншими суб"єктами;

- 7.3 га розташовані на території Байковецької сільської ради, якою згідно рішення від 20.07.1999 за №60 виданий Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ТР №001882 Тернопільському державному конструкторському бюро "Промінь" для організації полігону випробувань антенної техніки та електронної апаратури для космічного зв"язку інформаційних систем і телебачення. Згідно інформаційної довідки Державного земельного кадастру 6,0 га земельної ділянки ( кадастровий номер :02:001:2684) на час проведення аудиту знаходилась на праві оренди. Так за згодою ТДНТП "Промінь" вказана земельна ділянка рішенням Байковецької сільської ради відведена в оренду ТзОВ "Консалтингова група " Анвальт Індастрі", а інша її (земельної ділянки) частина - 1,3 га, знаходиться у розпорядженні Байківецької сільської ради, як землі запасу;

- решту 3,8533 га (кадастровий номер :01:001:0196) розташовані на території Шляхтинецької сільської ради, якою згідно рішення від 10.09.1999 №107 видано Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ТР №001883 Тернопільському державному конструкторському бюро "Промінь", яка згідно інформації Державного земельного кадастру на час проведення аудиту знаходилась у розпорядженні ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що земельна ділянка площею 11,13 га, яка була сформована на підставі Державного акту серії "Б" за №035816 як єдиний об"єкт нерухомого майна, на день розгляду даної справи була поділена на окремі об"єкти:

- 7,3 га на території Байковецької сільської ради,

- 3, 8533 га на території Шляхтинецької сільської ради.

У довідці також зазначено, що з приводу земельної ділянки 6,0 га, розташованої на території Байківецької сільської ради, і щодо якої названим органом місцевого самоврядування було прийнято рішення №60 від 20.07.1999 та видано Державний акт на право постійного користування ІІ-ТР за №001882, Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову у справі №32598/10/9104 від 28.02.2014, якою визнано їх (рішення та акт) неправомірними та скасовано з посиланням на те, що на момент передачі цієї земельної ділянки Байковецькою сільською радою в користування КБ "Промінь" спірна земельна ділянка згідно Державного акту серії "Б" за № 035816, виданого виконкомом ОСОБА_1 районної ради у 1987 році, вже перебувала у законному користуванні Республіканської мережі магістральних зв"язків і телебачення №5, правонаступником якої є філія. При цьому право землекористування Республіканської мережі магістральних зв"язків і телебачення №5 спірною ділянкою не було припинено в установлений законом спосіб.

Під час проведення зазначеного аудиту також встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка значиться як землі Байківецької сільської ради.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що:

- 10 квітня 2013 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за № 3023405 , виданого 27 квітня 2013 року, реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області внесено запис про реєстрацію права власності за Байковецькою сільською радою на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. ОСОБА_11, земельна ділянка 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, та рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 2023436 від 27.04.2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна за №132942726 від 02.08.2018.

27 квітня 2013 року Байковецькій сільській раді видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 6 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вулиця Яремчука Н., земельна ділянка 7 ( кадастровий номер :02:001:2684).

Аналіз законодавства, що регулює розглядувані правовідносини на момент їх виникнення, та послідовності вчинення дій, що стосуються державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 6 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул. Яремчука Н., 7 (кадастровий номер :02:001:2684) та видані свідоцтва про право власності на неї, дає підстави для таких висновків:

- п.2 Постанови Кабміну України від 02.04.2002 №449 "Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю та державний акт на право постійного користування землею залишилися чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб;

- і так як неправомірність дій Байковецької сільської ради щодо прийняття нею рішення від 20.07.1999 №60 та видачі Державному конструкторському бюро "Промінь" Державного акту про право постійного користування землею ІІ-ТР №001882 визнана постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 та, відповідно, нею скасовані, тому з огляду на норми статті 75 Господарського процесуального кодексу України, така обставина визнається такою, що встановлена рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

- зазначені обставини безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення, в мотивувальній частині судового акта, тому відповідно є преюдиційними;

- відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України;

- таким чином, право постійного користування земельною ділянкою площею 6,0 га, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул.Яремчука Н., земельна ділянка 7 (кадастровий номер :02:001:2684 ) ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення (правонаступника Республіканської мережі магістральних зв"язків і телебачення №5) є преюдиційним фактом, що не потребує повторного доказування;

- відповідно до абз. 1 та 2 п. 2.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17 травня 2011 року №6 право постійного землекористування є безстроковим на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним;

- на підтвердження оспорюваного позивачем факту реєстрації права власності на земельну ділянку площею 6,0 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул. Яремчука Н., земельна ділянка 7 (кадастровий номер :02:001:2684), та видачі свідоцтва про право власності на цей об"єкт, Байковецькою сільською радою здійснено :

- видачу Свідоцтва про право власності на нерухоме майно за № 3023405 від 27.04.2013;

- державну реєстрацію права власності за Байковецькою сільською радою на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука, 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області 10.04.2013;

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, що були подані позивачем, свідчать про те, що підставою внесення запису про окрему земельну ділянку, як об"єкт нерухомого майна, за Байковецькою сільською радою є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 2023436 від 27.04.2013, а підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності за номером 3023405, видане 27.04.2013, що по суті своїй є протиріччям та фактами, що повинні мати певну послідовність;

- проте, діям реєстраційної служби передує спір між учасниками про право цивільне, зокрема, про право на спірну земельну ділянку, з приводу належності якої чинним є судовий акт, що підтверджує право постійного користування позивача на цю земельну ділянку;

- тобто, в межах даного спору господарський суд має ухвалити рішення щодо реєстраційних дій та видачі свідоцтва про право власності, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне.

Дія Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (стаття 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ).

Згідно частини 1 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції на момент видачі свідоцтва) Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до п. 8-1 ч. 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Як визначено частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції на момент видачі свідоцтва) земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 Земельного кодексу України.

Норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з обєктивних і субєктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

Згідно з п. 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до ведення в дію Земельного кодексу України, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України,

У пункті 10 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" зазначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 2.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17 травня 2011 року №6 право постійного землекористування є безстроковим на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права використування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Тобто, ОСОБА_1 філія Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення набула право користування спірною земельною ділянкою правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлена.

Згідно із частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, а також добровільна відмова позивача або рішення уповноваженого органу про вилучення земельної ділянки у розумінні статті 141 вказаного Кодексу відсутні, спірне свідоцтво про право власності видане з порушенням зазначених вимог законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України па підставі міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у комунальну власність.

Згідно підпункту б п. 3 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах а і б пункту 4 цього розділу.

Відповідно до абз. 3 підпункту а п. 4 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій. Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Отже, вказана земельна ділянка відноситься до земель державної власності та перебуває у постійному користуванні позивача, а тому Свідоцтво про право власності №3023405 видане 27 квітня 2013 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Байковецькій сільській раді на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. ОСОБА_11, земльна ділянка 7 у с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області, є незаконним та порушує право власності держави на спірне майно, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент видачі свідоцтва) державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Перелік випадків, за наявності яких видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав, визначено статтею 18 Закону.

Тобто Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент видачі свідоцтва) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції чинній на час проведення державної реєстрації права власності), державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Пунктом 16 Порядку державної реєстрації на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення.

Згідно пункту 26 Порядку державної реєстрації на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону (пп. 5, 16 п. 27 Порядку).

Відповідно до пункту 35 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, державний реєстратор за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень оформляє свідоцтво про право власності на нерухоме майно, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі документів, визначених у статі 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у тому числі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке оформлює за результатом розгляду заяви та доданих до неї документів, тобто перед прийняттям відповідного рішення.

Як вже зазначалось, підставою внесення 10 квітня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних про право власності Байковецької сільської ради на обєкт нерухомого майна слугували зазначене свідоцтво про право власності на земельну ділянку та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2023436, які фактично видані лише через 17 днів після внесення, тобто 27 квітня 2013 року.

Рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 квітня 2013 року індексний номер 2023436 є незаконним та порушує право власності держави на спірне майно, а тому підлягає скасуванню, оскільки вказане рішення, як одна з підстав внесення 10.04.2013 відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних про право власності Байковецької сільської ради на обєкт спірного нерухомого майна, прийняте на підставі свідоцтва про право власності№3023405 , протиправно виданого через 17 днів після внесення , тобто 27.04.2013. Також слід зазначити, що оспорюване рішення призвело до вилучення спірного майна від законного власника в порушення вимог ст.ст. 116, 141 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в чинній редакції ) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. а п. 2 ч. 6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп. 8 п. 4 Порядку №1141, ведення Державного реєстру прав передбачає внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, внесення записів про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Стаття 14 Конституції України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Земельного Кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з частиною 2 статті 95 Земельного кодексу України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Стаття 21 Цивільного кодексу України передбачає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як визначено статтею 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом, власника майна визнається судом незаконним і скасовується.

Здійснивши системний аналіз норм матеріального права, які регулюють земельні правовідносини у розрізі із встановленими обставинами справи та діями сторін, суд дійшов висновку, що зазначені свідоцтво та рішення призвели до вилучення спірного майна від законного власника - держави, і оскільки відповідно до вимог чинного законодавства порушене право власності позивача підлягає судовому захисту, а тому заявлені позовні вимоги, підлягають до задоволення, як обґрунтовано та правомірно заявлені.

Запереченя відповідача 1, викладені ним у відзиві на позов та його представником у судових засіданнях, з посиланням на положення Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, яким скасовано попередній закон, внаслідок чого землі станом на 01.01.2013 вважаються розмежованими відповідно до положення ст.ст. 83, 84 Земельного кодексу України, судом не прийнято до уваги як такі, що не знайшли свого підтвердження встановленими в процесі розгляду справи фактами.

Заява відповідача 2 - Байковецької сільської ради про застосування строку позовної давності, викладена у письмових поясненнях ( вх. №17899 від 27.09.2018) та у відзиві на позовну заяву ( вх. № 18069 від 02.10.2018), обґрунтована тим, що позивач звернувся із позовною заявою після спливу строку позовної давності, судом відхилена з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (статті 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

"Позовна давність" - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення Європейський суд з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.04.2018 у справі №910/31767/15.

Судом встановлено, що Західним офісом Держаудитслужби Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проведено аудит діяльності Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення в частині діяльності ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення за період з 1 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, за результатами якого 22 грудня 2017 року складено довідку № 05-20/34. Відповідно до зазначеної довідки (сторінка 33) зазначено, що право і користування земельною ділянкою загальною площею 7,30 га ТДНТП "Промінь" з 28 лютого 2014 року припинене згідно рішення суду у справі №32598/10/9104, під час проведення аудиту, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка значиться як землі Байковецької сільської ради.

Отже, Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України про порушення в частині розпорядження Байковецької сільської ради земельною ділянкою, що є власністю держави та перебуває на обліку ОСОБА_1 філії Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, стало відомо із довідки від 22 грудня 2017 року № 05-20/34, яку офіційно отримано 07 лютого 2018 року.

Однак, відповідач 2 Байковецька сільська рада у своїй заяві зазначає, що інформація щодо речових прав на нерухоме майно є у публічному доступі, де зазначено, що державну реєстрацію права власності проведено 10.04.2013, а отже позивач міг дізнатися про наявність свідоцтва про право власності на земельну ділянку та про факт реєстрації права власності ще у квітні 2013 року та в звязку з чим вважає, що позивач мав можливість бути обізнаним про прийняте рішення та більше того, вважаючи себе власником, зобовязаний був знати про стан своїх майнових прав.

Господарський суд, проаналізувавши наявні матеріали, дійшов однозначного висновку, що позивач не знав та не міг знати про наявність свідоцтва про право власності на земельну ділянку та реєстрацію права власності, оскільки учасниками даного спору не подано, а судом не здобуто в процесі підготовчого провадження будь-яких доказів, які б свідчили про зворотнє, натомість позивачем подано довідку Державної Аудиторської служби України Західного офісу Держаудитслужби Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 22.12.2017 за №05-20/34, яка підтверджує факт дізнання позивача про наявність оспорюваних ним фактів саме з моменту проведення аудиту.

Його (відповідача2) посилання на те, що інформація щодо речових прав на нерухоме майно є публічною, спростовується тим, що земельна ділянка , що була передана позивачу як сформований обєкт нерухомого майна згідно Державного акту на право постійного користування землі серії «Б» №035816 виданого у 1987 році, в послідуючому була поділена з присвоєнням їм (частинам) відповідних кадастрових номерів, що безперечно вказує на неможливість отримання позивачем цієї інформації, як публічної.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, належним чином доведені та по суті не оспорені відповідачем.

Пунктом 9 статті 129 ГПК України, передбачено, що у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача - 2.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 13, 20, 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №3023405 видане 27 квітня 2013 реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Байковецькій сільській раді на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука, 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2023436 від 27 квітня 2013, на підставі якого реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області 10 квітня 2013 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено дані про право власності Байковецької сільської ради на об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 2, земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. ОСОБА_11, земельна ділянка 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області (номер запису про право власності 822623).

4. Стягнути з Байковецької сільської ради (вул. Січових Стрільців, 43, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область, ідент. код 04394846) на користь військової прокуратури Західного регіону України (, р/р 2783, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172) 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 05.02.2019.

Суддя Н.М. Бурда