ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" січня 2019 р.          Cправа № 902/760/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут»

до: Головного управління Держпродспоживлужби у Вінницькій області

про стягнення 12 335,40 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін не з'явилися

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» звернулось до суду із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про стягнення 12 335,40 грн, з яких: 10 166,41 грн - інфляційні втрати, 2 168,99 грн - три проценти річних.

Ухвалою суду від 03.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/760/18 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 20.12.2018.

Ухвалою суду від 20.12.2018 розгляд справи відкладено на 31.01.2019.

На визначену судом представники сторін не з'явились. Про час та місце розгляду справи останні повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за вхідними номерами суду № 56 від 02.01.2019 (позивачу) та № 539 від 15.01.2019 (відповідачу). При цьому суд зважає на лист позивача № Viz007.2-Ск-2003-1218 від 13.12.2018, в якому останній просить розглянути справу без виклику сторін. Відповідачем також, в листі від 14.12.2018, викладено позицію щодо розгляду справи без виклику сторін.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 31.01.2019 прийнято судове рішення.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи позовні позивач посилається на наступне. За лютий-квітень 2018 року між сторонами підписано акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 208 816,38 грн. 18.07.2018 на адресу відповідача направлено лист-вимогу оплатити суму боргу за спожитий природний газ. Проте, у визначений у вимозі термін заборгованість відповідачем сплачена не була.

За рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 у справі № 902/477/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до Головного управління Держпродспоживслужби в Вінницькій області з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 244 464,69 грн., з яких: 35 648,31 грн - борг, що виник внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором № 1141148МНVАВ127/228/17 від 06.12.2017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів; 208 820,30 грн – борг який виник поза межами договірних зобов'язань.

На виконання судового рішення відповідачем 30.10.2018 було частково погашено заборгованість в сумі 173 395,95 грн, з яких: 35 644,39 грн було зараховано на погашення боргу за договором № 1141148МНVАВ127/228/17 від 06.12.2017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, та 137 751,56 грн було зараховано на погашення боргу в розмірі 208 820,30 грн, який виник поза межами договірних зобов'язань. Остаточно рішення суду від 03.10.2018 у справі № 902/477/18 відповідачем виконано 08.11.2018.

Порушення відповідачем строків виконання зобов'язань по сплаті вартості поставленого природного газу стали підставою для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, розмір яких, за розрахунком позивача становить: 2 168,99 грн – три відсотки річних, 10 166,41 грн – інфляційні втрати.

Відповідач у відзиві від 14.12.2018 зазначає, що за рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 у справі № 902/477/18 з Головного управління стягнуто 244 464,69 грн суми основного боргу за отриманий природний газ. Відразу після набрання рішенням законної сили Головне управління вжило всі можливі заходи для найшвидшого його виконання. Так, 30.10.2018 перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 173 395,95 грн. Залишок заборгованості в розмірі 71 068,74 грн було перераховано 07.11.2018.

Вказує, що у випадку правильного визначення позивачем розміру та підстав для сплати штрафних санкцій до стадії розгляду справи № 902/477/18 по суті, та відповідно, прийняття судом рішення щодо стягнення з відповідача сум штрафних санкцій, Головне управління могло б виконати рішення в цій частині. Оскільки період прострочення обчислюється з 30.07.2018, то на момент постановлення рішення – 03.10.2018 – кількість днів прострочення становила 66. Відповідно, розмір штрафних санкцій на день постановлення рішення складав 5100,37 грн, з яких: 3967,59 – інфляційні втрати та 1132,78 – 3% річних. Допущення порушень у визначенні підстав і розміру штрафних санкцій з боку позивача стало наслідком збільшення кількості днів прострочення, і як наслідок – розміру штрафних санкцій. З огляду на наведене просить зменшити суму 3% річних на 1036,21 грн та інфляційних втрат на 6198,82 грн.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів вбачається, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/477/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до Головного управління Держпродспоживслужби в Вінницькій області про стягнення 299 323,91 грн., з яких: 244 464,69 грн. борг, що виник внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором № 1141148МНVАВ127/228/17 від 06.12.2017 року на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, 2 668,06 грн. - 3% річних, 32 319,15 грн. - пеня, 19 872,01грн - інфляційні втрати.

При розгляді справи № 902/477/18 судом встановлено, що заборгованість у відповідача виникла в межах Договору № 1141148МНVАВ127/228/17 від 06.12.2017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів в сумі 35 644,39 грн. Решта заявленої до стягнення позивачем суми заборгованості в розмірі 208 820,30 грн. виникла поза межами договірних зобов’язань, оскільки поставлений в період лютий, березень 2018 року природний газ перевищує обсяги, встановлені Договором в редакції Додаткової угоди № 1 від 29.12.2017.

Рішенням суду у справі № 902/477/18 від 03.10.2018 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» задоволено частково. Ухвалено стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» 244 464,69 грн – основного боргу та 3 666 97грн - витрат зі сплати судового збору. Позов в частині стягнення 2 668,06 грн. – трьох відсотків річних, 32 319,15 грн – пені та 19 872,01 грн. збитків від інфляції судом залишено без розгляду.

Згідно ч. 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 у справі №902/477/18 обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Таким чином, факт постачання позивачем відповідачу природного газу в період лютий, березень 2018 року не потребує повторного доведення, зокрема, і не потребує повторного доведення факт допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання за даним постачанням.

На виконання рішення суду 30.10.2018 видано відповідний наказ.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України, статті 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що судове рішення у справі № 902/477/18 відповідачем виконано в добровільному порядку. Так, 30.10.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача 173 395,95 грн, з яких:

35 644,39 грн позивачем було зараховано на погашення боргу за договором № 1141148МНVАВ127/228/17 від 06.12.2017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів;

137 751,56 грн позивачем було зараховано на погашення боргу в розмірі 208 820,30 грн, який виник поза межами договірних зобов'язань.

07.11.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача 71 068,74 грн.

З наведеного слідує, що рішення суду у справі № 902/477/18, в частині сплати суми основного боргу, відповідачем виконано 07.11.2018.

Разом з тим, за порушення відповідачем строків оплати вартості поставлено природного газу, позивачем нараховано три відсотки річних за період з 30.07.2018 по 07.11.2018 у розмірі 2 168,99 грн та інфляційні втрати за період з 30.07.2018 по 07.11.2018 у розмірі 10 166,41 грн.

Визначаючись з періодом прострочення виконання зобов'язань позивач виходив з дня отримання відповідачем листа-вимоги № Viz007.2-СК-1195-0718 від 18.07.2018 – 21.07.2018, та положень ст. 530 Цивільного кодексу України.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Рішеннями Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 у справі № 902/477/18, яке набрало законної сили, встановлено факт прострочення боржником виконання грошового зобов'язання та присуджено до стягнення 244464,69 грн боргу, в тому рахунку 208 820,30 грн боргу за природний газ поставлений в період лютого, березня 2018 року.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та відсотків річних аж до повного виконання грошових зобов'язань.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін за господарською операцією по поставці товару, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

За статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

У пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (надалі Постанова) роз’яснено, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктами 3.1 та 3.2 Постанови визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За змістом п. 7.1. Постанови за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

При цьому суд враховує, що при розгляді справи № 902/477/18 позивачем заявлялись до стягнення вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які судом залишено без розгляду .

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» розрахунки трьох відсотків річних та інфляційний втрат, судом виявлено помилку, яка полягає в наступному.

Так, на суму боргу в розмірі 208 820,30 грн, за період з 30.07.2018 по 29.10.2018 позивачем нараховано 7584,98 грн – втрат від інфляції та 1579,02 грн – 3% річних. Дані суми, за перевіркою суду, є арифметично вірними.

Водночас, з огляду по сплату відповідачем 30.10.2018 частини боргу в розмірі 137 751,56 грн, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід проводити з 30.10.2018 по 07.11.2018 на суму боргу в розмірі 71 068,74 грн. Тоді як позивачем на вказану суму проведено нарахування по весь період прострочення оплати, тобто з 30.07.2018 по 07.11.2018, що є подвійним нарахуванням.

Перерахувавши розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 30.10.2018 по 07.11.2018 на суму боргу в розмірі 71 068,74 грн судом отримано: 52,57 грн – три відсотки річних, та 0,00 грн. – інфляційних втрат (розрахунки додаються).

За таких обставин, позивачем безпідставно заявлено до стягнення 537,40 грн. – три відсотки річних та 2 581,43 грн - інфляційних втрат.

Заперечення Відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву не спростовують обставин встановлених судом в ході розгляду даної справи. Доводи останнього щодо допущення позивачем порушень у визначенні підстав і розміру штрафних санкцій у справі № 902/477/18 які стали наслідком збільшення кількості днів прострочення, і відповідно розміру штрафних санкцій, не є переконливими, оскільки такі порушення, з боку позивача, не позбавляли права відповідача сплатити наявну заборгованість як до, так і після ухвалення судового рішення у справі № 902/477/18.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, якими він обґрунтовує свою вимогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення суми 3% річних на 1036,21 грн та інфляційних втрат на 6198,82 грн суд враховує наступне.

Сплата на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти та інфляційні нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня), в розумінні ч.1 ст.230 ГК України.

Положення ст.233 ГК України про зменшення розміру штрафних санкцій застосовуються виключно до штрафних санкцій визначених ч. 1 ст. 230 ГК України.

А тому підстави для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 316,50 грн грн.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (вул. Максимовича, 19, м. Вінниця, 21036, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (пров. К. Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012, ) 7 584 (сім тисяч п'ятсот вісімдесят чотири) грн 98 коп. – інфляційних втрат; 1 631 (одну тисячу шістсот тридцять одну) грн 59 коп. – три проценти річних та 1 316 (одну тисячу триста шістнадцять) грн 50 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 04 лютого 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (пров. К. Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

3 - відповідачу (вул. Максимовича, 19, м. Вінниця, 21036)