РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2019Справа № 910/15891/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Печерський-9»

про стягнення 44.884,32 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

27.11.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Житлово-будівельного кооперативу «Печерський-9» про стягнення 44.884,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору № 04245/4-06 від 27.04.2004 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, в період з 01.11.2015 по 31.08.2018 позивачем було надано відповідачу послуги, що підтверджується атами про знаття показань з лічильників, розшифровками рахунків відповідача та довідками з банків, на суму 34.651,74 грн., з яких відповідачем сплачено лише 470,47 грн. Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з останнього 44.884,32 грн., з яких: 34.181,27 грн. основного боргу, 1.663,50 грн. пені, 1.709,06 грн. штрафу, 5.769,10 грн. інфляційних втрат та 1.561,40 грн. - 3% річних.

Позивач в позовній заяві просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/15891/18, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 15.01.2019.

Даною ухвалою суду було зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.12.2018 було 04.12.2018 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 081 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 20, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 30.11.2018 є місцезнаходженням відповідача.

21.12.2018 відповідачем до суду подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи № 910/15891/18. Відповідач 21.12.2018 ознайомився з матеріали справи № 91015891/18, що підтверджується наявною у справі відповідною розпискою представника відповідача.

04.01.2019 відповідачем до суду подано відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни, зокрема, до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). ЖБК «Печерський-9» не здійснює господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення, не є підприємством питного водопостачання у розумінні Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та ліцензіатом у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення, а укладений між сторонами договір не регулює відносини постачання питної води для виготовлення гарячої води. Враховуючи факт припинення з 26.04.2014 зобов'язань сторін за договором неможливістю їх виконання у зв'язку з обставиною за яку жодна із сторін не відповідає - набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову щодо стягнення 34.181,27 грн. основного боргу. Вважає, що оскільки позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних є похідними від вимог про стягнення основного боргу - вони також не підлягають задоволенню. Також зазначає, що між сторонами 29.11.2016 укладений договір № 661/1198-06 про співпрацю, системний аналіз положень якого дозволяє зробити висновок про оформлення ПАТ «АК «Київводоканал» прямих договорів на послуги водопостачання та водовідведення з мешканцями (власниками квартир) у будинку. Метою укладення договору № 04245/4-06 від 27.04.2004 не було постачання питної води, що йде на підігрів та доказів укладення сторонами відповідних змін не вносилось. Відповідачем 02.04.1999 укладено з ПАТ «Київенерго» договір про постачання теплової енергії у гарячій воді.

У відзиві міститься клопотання про поновлення строку для подачі відзиву.

Суд розглянувши клопотання відповідача зазначає наступне

Згідно офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтеренет вбачається, що рекомендоване відправлення № 081 вручено адресату 05.12.2018 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 081 відправлено до точки видачі, тобто до суду.

Однак, дане повідомлення до суду не повернулось. Також слід відзначити, що на адресу суду не повернувся й конверт разом з ухвалою від 03.12.2018 (номер відправлення 081) (у зв'язку з неврученням).

Викладені обставини в сукупності свідчать, про те, що відповідач все ж таки отримав ухвалу суду від 03.12.2018 ще 05.12.2018.

Крім цього, відповідач у відзиві не заперечує проти отримання ухвали суду.

Таким чином, відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 20.12.2018 включно.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку для подачі відзиву відповідач зазначає ту обставину, що відповідач позовної заяви від позивача не отримував та з текстом позовної заяви ознайомився під час ознайомлення з матеріали справи 21.12.2018, у зв'язку з чим відповідач не мав змоги подати відзив раніше.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем позовна заява у даній справі була надіслана відповідачу 26.11.2018 рекомендованою кореспонденцією № 514, проте, з невідомих причин, відправлення не було вручено відповідачу та повернуто на адресу позивача, що підтверджується роздруківкою відстеження з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтеренет.

Слід зазначити, що відзив подається у строк, який починає обчислюватись від дати отримання ухвали суду, а тому відповідач отримавши ухвалу суду 05.12.2018 мав достатньо часу ознайомитись з матеріалами справи та підготувати відзив.

Разом з цим, суд вважає за можливе відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновити пропущений відповідачем строк для подачі відзиву.

Відповідачем в судовому засіданні 15.01.2019 подано розрахунок суми судових витрат.

Позивач в судовому засіданні 15.01.2019 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 15.01.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 15.01.2019 постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, про оголошення перерви до 24.01.2019.

18.01.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначає наступне. Договір у встановленому чинним законодавством порядку не оскаржено, не визнано недійсним, не розірвано. таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами. Укладення договору на співпрацю не відміняє дії договору на водопостачання та водовідведення. Приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» не передбачено автоматичного припинення договорів на надання послуг з водопостачання та водовідведення, які діяли до прийняття вказаного закону. Оскільки стороною договору, на яку покладено обов'язок по сплаті вартості наданих послуг з водопостачання та водовідведення, є саме відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. Відповідач в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник, позивач) та Житлово-будівельним кооперативом «Печерський-9» (абонент, відповідач) укладено договір на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі № 04245/4-06 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору сторони погодили, що даний договір укладається у відповідності із Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

За цим договором постачальник зобов'язався надати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасне оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановленні Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, зареєстрований в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за № 165/374 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691 (в подальшому Правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість послуг з водопостачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, в зв'язку з чим у відповідача за період з 01.11.2015 по 31.08.2018 виникла заборгованість в розмірі 34.181,27 грн, а також за неналежне виконання грошових зобов'язань нараховані пеня в розмірі 1.663,50 грн, штраф в розмірі 1.709,06 грн, інфляційні втрати в розмірі 5.769,10 грн та 3% річних в сумі 1.561,40 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.1. договору цей договір діє протягом всього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі за договором № 04245/4-06 від 27.04.2004 здійснюється до будинку за адресою: м. Київ, вул. Арсенальна, 20.

З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що для обліку послуг з холодного водопостачання та водовідведення за договором позивачем було відкрито відповідачу код № 6-416. З метою обліку послуг з постачання води, яка йде на підігрів та стоків води, що йде на підігрів відкрито код № 6-50416.

В силу положень п. 1.3. договору обсяг води, що підлягає постачанню, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку, який узгоджується з постачальником і є невід'ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладання договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод.

Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями водолічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування (п. 2.1.4 договору).

Пунктом 2.1.1. договору сторони передбачили, що облік поставленої води та прийнятих стоків здійснюється за показаннями водолічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Згідно з п. 2.1.2. договору зняття показань з водолічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента із стабільним об'ємом водоспоживання (до 20 м. куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватись постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно платіжні документи, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання водолічильника за відповідний період можуть бути прийнятті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Згідно з п. 2.1.5. договору абонент веде первинний облік водоспоживання та водовідведення у Журналі обліку споживання води (пронумерований, прошитий та скріплений печаткою), який заповнюється щомісячно абонентом та представником постачальника.

Відповідно до п. 2.1.6. договору облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, або в інші строки, на вимогу постачальника, проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведення абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Згідно з п. 2.2.2. договору у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу, оплата, що надходить від абонента першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

Відповідно до п. 2.2.4. договору у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Згідно з пунктом 2.2.5. договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити платіжний документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Позивач обгрунтовує свої вимоги актами про зняття показань з приладів обліку за період з листопада 2015 року по серпень 2018 року, погодженими та підписаними відповідачем, які підтверджують факт надання послуг та їх об'єми; розшифровки рахунків абонента (за кодом 6-50416); довідка ПАТ «КБ «Хрещатик» № 9-2/4406 від 03.10.2018, довідка АТ «Банк Кредит» № 51/12-1004 від 18.10.2018, що підтверджують виставлення рахунків до банківської установи відповідача; платіжні вимоги-доручення (за кодом 6-50416).

Судом встановлено, що позивачем пред'явлено вимогу про стягнення 34.181,27 грн заборгованості, яка як вбачається з матеріалів справи є боргом за договором по коду 6-50416 (постачання води, яка йде на підігрів), що виникла за період з 01.11.2015 по 31.08.2018.

Згідно з вимогами п.п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 (далі - Правила № 190), договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду і питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

З урахуванням вищевказаного, вартість спожитої води, що іде на підігрів має оплачувати балансоутримувач теплових пунктів (бойлеру).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем забезпечення будинку № 20 по вул. Арсенальна питною водою, яка йде на підігрів здійснюється від бойлеру, що належить ПАТ «Київнерего» та нарахування обсягів питної води, що йде на підігрів та стоків проводиться згідно показників обліку № Cosmos WPD 9603453 (особовий рахунок № 522-44, код 6-50416).

Відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, в силу ст. 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Умовами договору не регулюється питання постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води і вказаний договір не передбачає обов'язку відповідача сплачувати за послуги з постачання холодної води, що використовується для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за кодом 6-50416.

Відповідач заперечив укладення між сторонами додаткової угоди до даного договору про постачання питної води, що йде на підігрів, доказів внесення змін до договору щодо постачання відповідачу крім питної води, води, що йде на підігрів сторонами не надано.

Таким чином, позивачем належними засобами доказування не доведено, що ним були встановлені з відповідачем відповідні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до п.п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, централізоване постачання гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

З наведених норм вбачається, що чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду (яку законодавець також називає енергією). Постачання холодної води для приготування гарячої є окремою послугою, що повинна, в якості сировини, надаватись підприємству, яке має можливість та безпосередньо виробляє гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості холодної води, яка була поставлена позивачем на тепловий пункт (бойлеру) для підігріву, задоволенню не підлягають, оскільки умови договору укладеного між сторонами передбачають постачання позивачем відповідачу питної води, і не містять зобов'язань відповідача оплачувати вартість води, яка буде постачатись йому з теплових пунктів, які не знаходяться на його обліку, у вигляді гарячої води.

З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача 34.181,27 грн основного боргу необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2. договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за наданні послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.5. договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем не підтверджено наявність у відповідача обов'язку по сплаті 34.181,27 грн боргу за воду, яка йде на підігрів, а отже не доведено наявність прострочення цього зобов'язання, тому вимоги позивача про стягнення 1.663,50 грн пені, 1.709,06 грн штрафу, 5.769,10 грн інфляційних втрат та 1.561,40 грн - 3% річних, нарахованих на цей борг, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Стосовно розподілу витрат відповідача на правову допомогу в розмірі 20.000,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

19.12.2018 між відповідачем (замовник) та Фізичною особою ОСОБА_1 (виконавець) був укладений договір про надання юридичних послуг, за умовами якого виконавець надає юридичні послуги стосовно захисту прав та інтересів замовника в питання, що виникають в рамках провадження у справі № 910/15891/18 про стягнення 44.884,31 грн за позовом ПАТ «Київводоканал». Вартість послуг за цим договором становить 20.000,00 грн. (п. 3.1 договору), які сплачуються у вигляді попередньої оплати на підставі виставленого рахунку (п. 3.2 договору).

Фізичною особою-підприємцем Ковальчук Іриною Валеріївною 11.01.2019 виставлено позивачу рахунок-фактуру № СФ-19/12/18/1 на суму 20.000,00 грн.

Відповідач сплатив на користь Фізичної особи-підприємця Ковальчук І.В. грошові кошти в розмірі 20.000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 220 від 11.01.2019.

Надане відповідачем свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4252/10 від 26.08.2010 підтверджує, що ОСОБА_1 є адвокатом.

Проте, з огляду на ту обставину, що договір укладено з Фізичною особою-підприємцем Ковальчук І.В. та кошти сплачено на рахунок Фізичної особи-підприємця Ковальчук І.В., а не адвоката ОСОБА_1, слід дійти висновку, що відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують здійснення витрат на отримання правничої допомоги від ОСОБА_2 саме як адвоката - самозайнятої особи.

Так, статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» унормовано, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Поняття самозайнятої особи визначено у пп. 14.1.226, п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Так, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Виходячи з наведеного, фізична особа - адвокат, яка здійснює незалежну професійну діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відшкодування йому за рахунок позивача у справі витрат в сумі 20.000,00 грн, сплачених на користь Фізичної особи-підприємця Ковальчук І.В. згідно договору про надання юридичних послуг від 19.12.2018.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова