ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа №914/1512/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

без виклику сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт, Трускавець, Львівська область, вих. №677 від 29.12.2018 та ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України, м.Київ, вих. № 14/4-11 від 01.01.19

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2018 (суддя Пазичев В.М., м.Львів, повний текст рішення складено 19.12.2018)

у справі № 914/1512/18

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт, м.Трускавець, Львівська область

про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов»язання в сумі 23 608,03 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.12.18 у справі №914/1512/18 (суддя Пазичев В.М.) позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України до ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання в сумі 23 608,03 грн.-задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України пеню в розмірі 7 518,05 грн., 1 878,20 грн.- 3 % річних та 9 199,76 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем неналежно виконано взяті на себе зобовязання щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем згідно договору №1217/14-БО-21 від 05.12.2013 природного газу, у звязку із чим суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 12 530,07 грн., 3 % річних в сумі 1 878,20 грн. та 9 199,76 грн.-інфляційних втрат.

Окрім того, врахувавши майновий стан відповідача, соціально значимий статус останнього, дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 40%.

Не погоджуючись з даним рішення, позивач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у справі № 914/1512/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій, а саме пені у сумі 5 012,02 грн. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України до ПАТ ,,Трускавецькурорт щодо стягнення штрафних санкцій, а саме пені у сумі 5 012,02 грн. у стягненні якої було відмовлено, задоволити у повному обсязі.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні: суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені, повинен був об'єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання.

Господарський суд першої інстанції за аргументами скаржника не дослідив інтереси сторін, що призвело до порушення ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Не погоджуючись з даним рішення, відповідач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у справі № 914/1512/18 та прийняти нове рішення, яким в позові ПАТ ,,ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України до ПАТ ,,Трускавецькурорт про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання в сумі 23 608,03 грн.- відмовити повністю.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення залишив поза увагою п. 6.4 договору укладеного між сторонами даної справи, згідно якого у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати Продавця, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу. Таким чином, як зазначає апелянт, всі оплати, які здійснювались відповідачем повинні були зараховуватися позивачем саме в такому порядку.

Також, як зазначено п 6.3. вищенаведеного договору, в платіжних дорученнях Покупець повинен обовязково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата.

Апелянт зазначає, що згідно довідки про перерахування коштів ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України за період 01.01.14-28.08.18, протягом 2014 року через установу обслуговуючого банку відповідача АТ ,,ОСОБА_3 інвестиції на рахунки позивача було перераховано кошти на загальн суму 461597,40 грн.

Також, апелянт наголошує на тому, що позивач не висував жодних притензій до відповідача, крім вимоги по сплаті основної заборгованості по вищенаведеному договору.

Підписані позивачем акти звіряння розрахунків, на думку апелянта, світчать про відсутність будь- яких зобовязань до відповідача у т.ч. вимог щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Окрім того, апелянт зазначає про неналежність доказів, а саме сальдо по рахунку за договором, договір а також акти приймання-передачі газу, як такі що свідчать про несвоєчасність здійснення відповідачем оплати за переданий газ, оскільки належними доказами в підтвердження наведеного є лише виписки з особових рахунків позивача.

Апелянт також зазначає, що оскільки дана справа є малозначною, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.12 ,247, 250 ГПК України розглянув її за правилами загального позовного провадження.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2019 справу №914/1512/18 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4, суддям Орищин Г.В. та Желіку М.Б..

Ухвалою суду від 08.01.19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт, зобовязано господарский суд Львівської області невідкладно надіслати на адресу Західного апеляційного господарського суду матеріали справи №914/1512/18, зобовязано позивача надати обгрунтований відзив на апеляційну скаргу та зазначено про розгляд даної справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019 справу №914/1512/18 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4, суддям Орищин Г.В. та Желіку М.Б..

Ухвалою суду від 22.01.19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України, зобовязано відповідача надати обгрунтований відзив на апеляційну скаргу та зазначено про розгляд даної справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить 23 608,03 грн., що менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200,00 грн.), згідно ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд даної справи без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне:

05.12.2013 між ОСОБА_2 акціонерним товариством "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України", в особі першого заступника голови управління ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності №14-112 від 29.04.2013р. (далі Продавець) та ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт, в особі генерального директора ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту (далі Покупець), на підставі Закону України "Про ринок природного газу", постанови КМУ №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) та іншими нормативними актами укладено договір №1217/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця у 2014 році природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами..

На виконання умов укладеного між сторонами договору №14-112 від 29.04.2013р, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на суму 329942,28 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які наявні в матеріалах справи.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Встановивши факт існування між сторонами зобовязальних відносин щодо закупівлі природного газу на підставі договору від 05.12.13 за №1217/14-БО-21, суд першої інстанції проаналізував умови зазначеного договору та надав йому правильної юридичної оцінки.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до пугкту 1 частини 2 статті 11 ЦК України від 16.01.2003 року №435-IV, зі змінами та доповненнями (далі-ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що відповідач підписавши укладений договір №1217/14-БО-21 від 05.12.13 прийняв до виконання всі його умови та вимоги, зокрема передбачені п.6.1., а саме шляхом повного виконання зобовязання за даним правочином, посилання апелянта- Публічного акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт на п.6.4. укладеного договору не заслуговує на увагу, оскільки жодним чином не позбавляє відповідача від обовязку виконання зобовязання та відповідальності за його неналежне виконання.

Посилання апелянта- Публічного акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт на те, що позивач не звертався до нього з претензіями та вимогами, підставно не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки чинний Господарський процесуальний кодекс та цивільне законодавство не передбачає обовязок кредитора звертатись до боржника з вимогою або притензією (якщо ця умова не передбачена договором) перед зверненням до суду щодо захисту свого законного права.

Колегія суддів зазначає про те, що звернення до суду з позовною вимогою за своєю суттю і є притензія кредитора щодо стягнення з боржника суми заборгованості в даному випадку за порушення грошового зобовязання.

Посилання апелянта- Публічного акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт на те, що дана справа є малозначною, проте в порушення вимог ст.ст. 12, 247, 250 ГПК України розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження не заслуговує на увагу оскільки суд першої інстанції в ухавалах суду визначив за складністю та категорією дану справу як таку, що розглядається за правилами загального позовного провадження, що є правом суду.

Відповідно до п. 7.1, 7.2 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Судом першої інстанції встановлено, що основний борг за договором №1217/14-БО-21 купівлі - продажу природного газу від 05.12.2013 відповідачем погашено, однак розрахунки за поставлений природний газ згідно зазначеного договору відповідачем проводились несвоєчасно, а відтак, позивачем були обґрунтовано нараховані відповідачу штрафні санкції, а саме 12 530,07 грн. пені, 1 878,20 грн. 3% річних та 9 199,76 грн. інфляційних втрат.

У частині задоволення позовних вимог про стягнення 1 878,20 грн. 3% річних та 9 199,76 грн. інфляційних втрат рішення місцевого господарського суду ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не оскаржується, колегією суддів апеляційної інстанції в цій частині його визнано обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Щодо зменшення судом першої інстанції розміру пені на 40 %, колегія суддів зазначає наступне:

Так, пунктом 7.2 договору сторони встановили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пенею відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Зменшуючи розмір пені на 40 % суд першої інстанції зазначив про те, що на Публічне акціонерне товаристо ,,Трускавецькурорт покладено обов'язок забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії яка споживається бюджетними установами та організаціями. Отже відповідач не є фактичним споживачем природного газу, а цей газ реалізовується відповідно до умов договору виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

У зв'язку з вищенаведеними обставинами, виникнення і існування яких не залежить від волі ОСОБА_2 акціонерного товариста ,,Трускавецькурорт, відповідач вимушений був порушити встановлений договором строк виконання грошового зобов'язання.

Судова колегія враховуючи баланс інтересів сторін, ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, вважає правомірним та об'єктивним зменшення пені на 40% що складає 7 518,05 грн.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Окрім того, колегія суддів вважає обгрунтованим та підставним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржників в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у справі № 914/1512/18 залишити без змін, апеляційні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,Трускавецькурорт, Трускавець, Львівська область, вих. №677 від 29.12.18 та ОСОБА_2 акціонерного товариства ,,ОСОБА_3 акціонерна компанія ,,Нафтогаз України, м.Київ, вих. № 14/4-11 від 01.01.19 без задоволення.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає з урахування приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 14 лютого 2019 року

Головуючий Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.