ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа№ 910/10418/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №5881/15/1 від 11.12.2018), ОСОБА_3 (довіреність №28/15/17 від 28.12.2018);

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 17.12.2018), ОСОБА_5 (довіреність б/н від 14.12.2018);

від третьої особи: ОСОБА_6 (довіреність №27-21440/18 від 26.10.2018).

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ОСОБА_7 гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_8

на рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2018, повний текст якого складено та підписано 29.10.2018

у справі № 910/10418/18 (суддя Босий В.П.)

за позовом Державної іпотечної установи

до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7 гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання припиненим зобовязання,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Державна іпотечна установа (далі-позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі-відповідач) про визнання припиненим зобовязання позивача перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за девятий відсотковий період за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем прав позивача на зарахування зустрічних однорідних вимог, яке передбачено ст. 601 Цивільного кодексу України та п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.10.2018 року у справі №910/10418/18 позовні вимоги задоволено повністю.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в силу ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобовязання позивача перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за восьмий відсотковий період за облігаціями серій «A3» , «B3» , «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у загальному розмірі 80 645 986,55 грн припинилися зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність всіх передбачених Законом умов для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог сторін за емітованими позивачем облігаціями та договору банківського рахунку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 22.10.2018, відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ОСОБА_7 гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/10418/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки облігації серій «A3» , «B3» , «C3» емітовані позивачем на загальну суму більше 1,5 млрд. грн, виявленні та включені до складу ліквідаційної маси АТ «Дельта Банк», зазначене унеможливлює проведення спірного зарахування зустрічних однорічних вимог та суперечить приписам положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_7 від 05.07.2012 №2, та Закону України «Про систему гарантування вкладників фізичних осіб», адже призведе до зменшення ліквідаційної маси відповідача. Крім того, зважаючи на умови договору, договірне списання грошових коштів з рахунків позивача можливе виключно у випадках несвоєчасних розрахунків клієнта за договором банківського вкладу, у звязку з чим абз. 2 п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладників фізичних осіб» і не поширюється на спірні правовідносини, оскільки саме наявність таких цінних паперів та відносин за договором банківського рахунку є абсолютно різними зобовязаннями. Стосовно порушення норм матеріального права скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено при прийняті оскаржуваного судового рішення положення ст.601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.11.2018, справу №910/10418/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_9 - головуюча суддя; судді: Дідиченко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено справу №910/10418/18 до розгляду на 29.01.2019.

Третьою особою подано письмові пояснення щодо апеляційної скарги, в яких просить рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/10418/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи викладенні третьої особою в поясненнях фактично є аналогічними доводам скаржника.

Позивачем подано відзив на апеляційну скарги та відповідь на пояснення третьої особи, в яких останній просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 27.02.2013 між Банком та Державною іпотечною установою (клієнт) укладено договір банківського рахунку №26/995-070 (далі - договір банківського рахунку), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги (а.с.37-39 т.1).

Згідно з пунктом 1.2 вищевказаного договору банківського рахунку передбачено, що банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту , виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунків та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

Договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом одного року. У випадку відсутності заяви банку/клієнта про розірвання договору в термін 30 календарних днів до дати його припинення, термін дії цього договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо сторони не передбачать іншого (п.7.1 договору банківського рахунку)

26.12.2013 правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3».

У п.4.2 Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року наведено параметри випуску облігацій, а саме:

- характеристика облігацій: серія «Z2» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «A3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «B3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «C3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «D3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням;

- кількість облігацій: 50 000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» 10 000 штук; серія «A3» 10 000 штук; серія «B3» 10 000 штук; серія «C3» 10 000 штук; серія «D3» - 10 000 штук;

- номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн;

- загальна номінальна вартість випуску облігацій: 5 000 000 000,00 грн, в тому числі: серія «Z2» 1 000 000 000,00 грн; серія «A3» 1 000 000 000,00 грн; серія «B3» 1 000 000 000,00 грн; серія «C3» 1 000 000 000,00 грн.; серія «D3» 1 000 000 000,00 грн.

Згідно із п. 4.8 Проспекту емісії, виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій.

Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку.

Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

У відповідності до п.4.8 Проспекту емісії, для восьмого відсоткового періоду емітент встановлює такі умови виплати відсоткового доходу:

- для облігацій серії «А3»: для девятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 26.06.2018, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 487,67 грн;

- для облігацій серії «В3»: для девятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 26.06.2018, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн;

- для облігацій серії «С3»: для девятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 26.06.2018, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з реєстрів власників іменних цінних паперів вих. №№162218зв, 162217зв, 162218зв від 26.06.2018, Банк є власником цінних паперів, емітованих позивачем, а саме іменних відсоткових облігацій підприємства серії «B3» в кількості 10 000 загальною номінальною вартістю 1 000 000 000,00 грн, серії «A3» в кількості 4565 загальною номінальною вартістю 456 500 000,00 грн, серії «С3» в кількості 2 700 загальною номінальною вартістю 270 000 000,00 грн (а.с.40-42 т.1).

Як зазначає позивач та не оспорюється сторонами, у Державної іпотечної установи є зобовязання перед Банком щодо виплати відсоткового доходу з відсоткових іменних облігацій згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за девятий відсотковий період у загальному розмірі 80 645 986,55 грн.

Як свідчать матеріали справи, на підставі постанови №150 від 02.03.2015 Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією ОСОБА_7 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 «Про запровадженні тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію було введено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 (включно).

02.10.2015 на підставі постанови №664 від 02.10.2015 правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Виконавчою дирекцією ОСОБА_7 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

У відповідності до довідки Банку №05-3323787 від 03.10.2016 Державну іпотечну установу було включено до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів; загальна акцептована сума кредиторських вимог Державної іпотечної установи становить 3 332 921 190,01 грн (а.с.26 т.1).

26.06.2018 Державна іпотечна установа звернулась до Банку із заявою №2973/15/28 про зарахування зустрічних однорідних вимог по сплаті відсоткового доходу за девятий період за облігаціями серій «A3» , «B3» , «C3» згідно Проспекту емісії в сумі 80 645 986,55 грн (а.с.22-24 т.1).

Однак, Банк листом вих. №5195 від 16.07.2018 повідомив позивача про те, що вимоги Державної іпотечної установи були включені до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 11.01.2016. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 03.06.2016 №895 було затверджено ліквідаційну масу банку, АТ «Дельта Банк» розпочав процедуру реалізації активів та задоволення вимог кредиторів у визначеної чинним законодавством черговості. Наразі здійснюється задоволення вимог кредиторів третьої черги відповідно до рішення Виконавчої дирекції ФГВФО № 4 від 14.01.2016. Можливість позачергового задоволення вимог кредиторів за рахунок зарахування зустрічних вимог не передбачена вказаною нормою спеціального законодавства (а.с.25 т.1).

Наведені обставини стали підставою для звернення Державної іпотечної установи до суду з даним позовом, з метою захисту порушеного права на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відносини між ОСОБА_7 гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ОСОБА_7), банками, Національним банком України, повноваження та функції ОСОБА_7 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити ОСОБА_7 про свої вимоги до банку.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону ОСОБА_7 здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні ОСОБА_7, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами ОСОБА_7. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією ОСОБА_7. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_7 сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті ОСОБА_7, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

За приписами ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу I книги п'ятої "Зобов'язальне право" Цивільного кодексу України.

Згідно із ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст.602 Цивільного кодексу України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, не допускається, за винятками випадків, установлених законом.

Положеннями п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення ОСОБА_7 банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення ОСОБА_7 банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Таким чином, п.8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальною нормою, що регулює умови, за яких можливе зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов'язаннях, стороною яких є банк щодо якого запроваджено процедуру тимчасової адміністрації чи ліквідації.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на момент звернення позивача до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог позивач був кредитором банку за договором банківського рахунку (вимоги на суму 3 332 921 190,01 грн акцептовані та включені до реєстру); грошові кошти спрямовувались на погашення зобов'язань позивача за емітованими ним борговими цінними паперами (облігаціями серії серій «A3» , «B3» , «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року), на дату початку процедури виведення ОСОБА_7 Банку з ринку кошти перебували на поточному рахунку позивача.

Договірне списання з цього рахунку передбачено умовами даного Договору (п.п.5.1-5.3 договору банківського рахунку).

З огляду на викладене, як було вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не є пов'язаною з Банком особою в розумінні ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідачем не спростовано обставини наявності у сторін зустрічних однорідних вимог, як і наявності умов необхідних для зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи скаржника зводяться до того, що після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки це суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_7 гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення).

Проте, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено можливість здійснення зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, в процедурі ліквідації останнього за наявності певних спеціальних умов, необхідних для здійснення такого зарахування.

Згідно п. 4.30 Положення у разі необхідності ОСОБА_7 в особі відповідного структурного підрозділу ОСОБА_7 або уповноважена особа ОСОБА_7 на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією ОСОБА_7 змін до реєстру акцептованих вимог, зокрема, на підставі клопотання ОСОБА_7 в особі відповідного структурного підрозділу ОСОБА_7 або уповноваженої особи ОСОБА_7 на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) про зменшення вимог кредитора(ів) в результаті зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Можливість зарахування зустрічних однорідних вимог, а також внесення відповідних змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, в даному випадку не ставиться в залежність від стану формування ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Пунктом 4.14 глави 4 розділу V Положення визначено дії ОСОБА_7 або уповноваженої особи ОСОБА_7 у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, а саме: у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, ОСОБА_7 або уповноважена особа ОСОБА_7 на ліквідацію банку (у разі делегування їй ОСОБА_7 відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал. Такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією ОСОБА_7.

Крім того, абзацом 16 п. 2.3 глави 2 розділу V Положення №2 встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, забороняється здійснювати зарахування зустрічних вимог, у тому числі однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, на вимогу однієї із сторін.

Ці обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення ОСОБА_7 банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення ОСОБА_7 банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки це суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, є безпідставними, необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Крім того, як норма п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і п. 4.33. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, надають можливість зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації, а внесення відповідних змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, не ставиться в залежність від стану формування ліквідаційної маси неплатоспроможного банку. А тому посилання скаржника на помилкове застосування судом першої інстанції п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є необґрунтованим.

Більше того, як вірно зазначає позивач, після початку процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заяв Державної іпотечної установи було здійснено зустрічне зарахування однорідних вимог між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161 291 973, 10 грн, внаслідок якого припинено зобов'язання Державної іпотечної установи перед Банком щодо виплати відсоткового доходу за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за третій та четвертий відсоткові періоди. Даний факт було визнано скаржником, про що повідомлено позивача листами № 2416 від 25.11.2015 (а.с.46 т.1) та №109 від 12.01.2016 (а.с.46 т.1).

Посилання скаржника на п.4.14 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, за яким визначено дії ОСОБА_7 або уповноваженої особи ОСОБА_7 у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, а саме: у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, ОСОБА_7 або уповноважена особа ОСОБА_7 на ліквідацію банку (у разі делегування їй ОСОБА_7 відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал, є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, дійсно такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією ОСОБА_7 однак, це не спростовує наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містять заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (за умови дотримання встановлених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону вимог) після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Стосовно посилань третьої особи в письмових поясненнях на п.16, 17 розділу VIII «Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_7 від 21.08.2017 року №3711 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 року за №1104/30972, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п. 4-1 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Таким чином, спірне зарахування може відбутися лише у випадку, якщо воно за всіма своїми умовами підпадає під положення відповідного закону.

В свою чергу, положення п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають випадки, у яких можливе таке зарахування, під які потрапляє спірне зарахування. Тобто, вимоги п. 16, 17 рішення, на які посилається третя особа, є такими, що встановлюють додаткові обмеження щодо можливості зарахування однорідних зустрічних вимог поряд із встановленими вимогами п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів зазначає, що п.4-1 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України передбачає спірне зарахування лише у випадках установлених законом.

Умови передбачені п. 16, 17 рішення, у розумінні п.4-1 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України, не є законом, такими є умови п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте даним Законом не ставиться в залежність ані зарахування зустрічних вимог від погашення акцептованих вимог кредиторів відповідної черги, до якої відносяться зустрічні кредиторські вимоги, ані зарахування їх пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги, у разі, якщо обсяг коштів недостатній для повного погашення зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/12608/17, яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України є обов'язковою до застосування.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє посилання третьої особи на п.п.16,17 Рішення, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, скаржник стверджує про те, що положеннями договору банківського рахунку не передбачено договірне списання коштів, посилається на положення названого договору банківського рахунку, укладеного між позивачем і відповідачем, серед яких зазначає п. 3.1 договору. Однак, відповідно до даного пункту Банк має право здійснювати примусове та договірне списання грошових коштів з Рахунку у випадках, передбачених цим договором, іншими договорами, укладених з Банком та чинним законодавством України. Більше того, як встановлено вище, скаржник вже проводив зарахування зустрічних однорідних вимог між АТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161 291 973, 10 грн.

Наведена третьою особою судова практика (постанова Верховного Суду у справі №755/12205/15-ц від 11.07.2018) не може бути застосовано до спірних правовідносин, з огляду на те, що у справі №755/12205/15-ц проведення зарахування однорідних зустрічних вимог заборонено п.8 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки відбулось поєднання боржника та кредитора в одній особі внаслідок укладання правочинів уступки права вимоги з іншими особами, які визнані повязаними особами банку.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи про визнання припиненим зобовязання позивача перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за девятий відсотковий період за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року, з огляду на наявність всіх передбачених Законом умов для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог сторін за емітованими установою облігацій та договору банківського рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Доводи скаржника та третьої особи з приводу порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі та в письмових поясненнях третьої особи, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в їх обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ОСОБА_7 гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_8 на рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/10418/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/10418/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/10418/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

ОСОБА_1