Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. м. Рівне Справа № 918/786/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участі секретаря судового засідання Оліфер С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубна металургійна компанія - Дніпро" до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення заборгованості в сумі 136 805, 08 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Трубна металургійна компанія - Дніпро" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 136 805, 08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки № 2803/18 від 28.03.2018 року, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення боргу за поставлену продукцію в сумі 110 000, 00 грн.

Крім того, за несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар позивачем нараховано 21 037, 19 грн пені, 3 704, 33 грн трьох відсотків річних, 2 063, 56 інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 12.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 03.01.2019 року.

02 січня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 03.01.2019 року розгляд справи відкладено на 23.01.2019 року.

21 січня 2019 року від позивача на адресу суду надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких позивач стверджує, що доводи відповідача викладені у відзиві, є необґрунтованими та такими, що вводять суд в оману.

Ухвалою суду від 23.01.2019 року розгляд справи відкладено на 07.02.2019 року.

Ухвалою суду від 07.02.2019 року, у зв'язку із заявленням відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи з метою укладення між сторонами мирової угоди, розгляд справи відкладено на 12.02.2019 року.

Водночас, 08.02.2019 року від позивача надійшла заява, у якій останній наголошує, що не надавав згоди та не підписував жодних мирових угод із відповідачем, а тому, із врахуванням раніше поданих заяв та заперечень, просить суд позовні вимоги задовольнити.

У судове засіданні 12.02.2019 року представник позивача не з'явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.02.2019 року проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

28 березня 2018 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки №2803/18 (далі договір), за умовами якого продавець зобовязується продати та передати у власність покупця, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити металопродукцію (далі - товар) (п. 1.1. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2020 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від проведення розрахунків по ньому (п. п. 11.1, 11.2 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування продукції, асортимент, якість, кількість, вартість одиниці, та загальна сума товару, а також умови та строки передачі товару зазначаються у специфікаціях або рахунках, які є невідємною частиною даного договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що покупець здійснює 100 % передоплату партії товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця на протязі 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку. Згідно з п. 4.2 договору, можливі інші умови розрахунків, які погоджуються додаткового.

Сторонами були погоджені та підписані специфікації №1-6 до договору поставки.

Пунктом 2 специфікації №2 від 07.06.2018 року передбачені наступні умови оплати:

50 % - передоплата після підписання додатку;

50% - по факту виготовлення товару.

Пунктом 2 специфікацій №5-6 сторони передбачили 100 % передоплату за товар.

Судом встановлено, що на виконання умов договору та специфікацій до нього позивач поставив відповідачу товар, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 283 350, 00 грн, про що свідчать видаткові накладні №РН-207 від 25.06.2018 року, №РН-162 від 06.06.2018 року, №РН-208 від 25.06.2018 року, №РН-220 від 02.07.2018 року, №РН-328 від 09.08.2018 року, №РН-329 від 09.08.2018 року, №РН-330 від 09.08.2018 року, №РН-333 від 09.08.2018 року, №РН-332 від 09.08.2018 року, та виставило відповідні рахунки на оплату № СФ-188 від 04.06.2018 року, № СФ-194 від 06.06.2018 року, № СФ-240 від 23.06.2018 року, СФ-255 від 02.07.2018 року, СФ-325 від 07.08.2018 року, СФ-326 від 07.08.2018 року, СФ-339 від 09.08.2018 року.

Факт виконання поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем підтверджується підписом останнього у відповідній графі про отримання та скріпленням печаткою юридичної особи вказаних видаткових накладних.

Водночас, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, що стверджується платіжними дорученнями (а.с. 54-76).

Враховуючи наведене, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за вказаними вище видатковими накладними та специфікаціями на день подання позову до суду становить по специфікації №2 - 54 366, 18 грн, специфікації №5 - 3 750 грн, специфікації №6 - 53 097, 79 грн.

В порядку досудового врегулювання спору 13.11.2018 року позивачем було відправлено відповідачу лист з вимогою про оплату існуючої заборгованість, однак вказаний лист був залишений останнім без відповіді та задоволення.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, після порушення провадження у справі відповідач оплатив наявну заборгованість в сумі 90 000, 00 грн., що підтверджується наданим відповідачем платіжним дорученням №273 від 15.01.2019 року з призначенням платежу: за труби зг. спец. №2 до договору №2803/18 від 28.03.2018 року (а.с. 129).

Щодо вказаного погашення суд зазначає, що відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування - це односторонній правочин, який за правовими наслідками не відрізняється від виконання зобовязання належним чином.

Зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Таким чином, відсутність заяви сторони про зарахування зустрічних однорідних вимог та наявність заборгованості з відповідача перед позивачем за специфікаєю №2 в сумі 54 366, 18 грн, судом відповідно враховується вказане погашення лише в межах суми боргу по специфікації №2.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідачем частково сплачено наявну заборгованість, провадження у справі в частині вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 54 366, 18 грн підлягає закриттю.

Крім того, за несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар позивачем нараховано 21 037,19 грн пені, 3 704, 33 грн трьох відсотків річних, 2 063, 56 інфляційних втрат.

Право на нарахування пені визначене п. 7.2. договору, за яким у разі недотримання покупцем строків оплати товару, покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі діючої облікової ставки НБУ від суми не оплаченого в строк товару за кожен день прострочення.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97 року.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що останні не перевищують обрахованого судом розміру,

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаних сум підлягають задоволенню за розрахунком позивача в повному розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, перевіривши доводи позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 55 633, 82 грн основного боргу, 21 037,19 грн пені, 3 704, 33 грн трьох відсотків річних та 2 063, 56 інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1762, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (село Ярославичі, Млинівський район, Рівненська область, 35112, ідентифікаційний код 30132761) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубна металургійна компанія - Дніпро" (пр. ОСОБА_2 (Кірова), 103, оф. 315, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код 39120314) 55 633, 82 грн основного боргу, 21 037,19 грн пені, 3 704, 33 грн трьох відсотків річних, 2 063, 56 інфляційних втрат та 2 052,10 грн судового збору.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" 54 366, 18 грн основного боргу.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 14 лютого 2019 року.

Суддя Церковна Н. Ф.