ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 лютого 2019 р. Справа № 903/813/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участі секретаря судового засідання Хомич О. В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали по справі № 903/813/18

за позовом Фермерського господарства Корсойл-Агро, с. Княгининок, Луцького району, Волинської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Силком, с. Струмівка, Луцького району, Волинської області

про стягнення 44 438,60 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача; н/з,

від відповідача: ОСОБА_1 директор, ОСОБА_2 адвокат (ордер серія ВЛ № 000051635 від 04.12.2018р.), ,

в с т а н о в и в:

в листопаді 2018 року Фермерське господарство Корсойл-Агро звернулося з позовною заявою до Господарського суду Волинської області, в якій просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Силком 44 438,60 грн., з них: 11 088 грн. вартості наданих неякісних послуг з поточного ремонту автомобіля НОМЕР_1., 32 498,95 грн. понесених додаткових витрат на усунення несправностей, завданих внаслідок неякісних послуг відповідача, 851,65 грн. пені за невиконання відповідачем зобовязання щодо якісного ремонту автомобіля.

Ухвалою суду від 08.11.2018 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.12.2018, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 03.12.2018.

В судовому засіданні 05.12.2018 було оголошено перерву до 12.12.2018 за клопотанням представника відповідача для підготовки відзиву.

11.12.2018 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позов б/н і дати, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в позовній заяві не наведені підстави для застосування до спірного правовідношення приписів глави 39 ЦК України; зазначає, що ремонтні роботи ТзОВ Силком були виконані якісно та оплачені позивачем, зауважень до якості робіт позивач не мав.

До відзиву на позов відповідач подав заяву свідка директора ТзОВ Силком ОСОБА_1

В судовому засіданні 12.12.2018 було оголошено перерву до 17.12.2018 за клопотанням представника позивача для ознайомлення з відзивом відповідача на позов.

В судове засідання 17.12.2018 представник позивача не зявився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, про що свідчить його підпис на оголошенні про перерву до 17.12.2018.

Ухвалою суду від 17.12.2018р. з метою належної підготовки справи для розгляду по суті строк проведення підготовчого провадження було продовжено до 08.02.2019р.; підготовче засідання було відкладено на 09.01.2018р; явку представника позивача в судове засідання було визнано обовязковою, ухвалу суду від 17.12.2018р. надіслано сторонам у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В судове засідання 09.01.2019р. представники сторін не зявились.

Позивач вимоги ухвали суду від 17.12.2018р. не виконав, явки представника позивача в судове засідання 09.01.2019р. не забезпечив.

Натомість, 09.01.2019р. надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням представника Фермерського господарства Корсойл-Агро у відрядженні.

Суд залишив клопотання позивача про відкладення розгляду справи без задоволення.

Ухвалою суду від 09.01.2019р. було закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 07 лютого 2019 р.

В судове засідання 07.02.2019р. позивач не зявився. Факт належного повідомлення позивача про судовий розгляд підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 655 від 24.01.2019р.

Враховуючи те, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в судовому засіданні 07.02.2019, судом було вирішено спір за відсутності представника позивача, зважаючи на те, що позивач належним чином був повідомлений про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представники відповідача позову не визнали, просили у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, суд дійшов висновку про те, що вимога фермерського господарства Корсойл-Агро до Товариства з обмеженою відповідальністю Силком про стягнення 44 438,60 грн. не підлягає до задоволення з огляду на таке.

10 жовтня 2017 року позивач передав відповідачу для здійснення поточного ремонту легковий автомобіль ВАЗ-2121, державний номер НОМЕР_2, що підтверджується замовленням-нарядом №157, оформленим відповідачем, де вказана дата прийняття автомобіля та орієнтовна дата закінчення поточного ремонту 25.10.2017.

Згідно із замовленням-нарядом відповідач мав виконати наступні ремонтні роботи: зняття та постановка двигуна, ремонт двигуна, шліфовка блока, шліфовка колінвала, зняття та постановка колодки гальмівної передньої.

Роботи відповідачем були виконані 31 жовтня 2018 року, що підтверджується складеним та підписаним сторонами актом здачі-приймання робіт №РН-0000157.

В цьому акті зазначено, що сторони не мають одна до одної претензій щодо якості виконаних робіт.

Квитанціями №7 від 31.10.2017 року та №14 від 01.11.2017 року позивач оплатив виконані роботи, перерахувавши відповідачу відповідно 9900 грн. і 1188 грн., а всього 11 088 грн. Автомобіль був забраний позивачем.

Доказів на підтвердження своїх доводів про те, що автомобіль після проведення поточного ремонту було забрано 10.12.2017, на території відповідача, позивач суду не надав. Також позивачем не подано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що 10.12.2017 автомобіль знову було доставлено відповідачу.

Однією із вимог позивача є стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 11088 грн. у зв?язку із наданням відповідачем неякісних послуг з ремонту автомобіля.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів в листопаді 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача. Відповідачем було оформлено замовлення-наряд №24 (вказана дата прийому 28.11.2017), згідно з яким мали бути виконані роботи на суму 1608 грн.: зняти-поставити паливний бак; зняти-поставити форсунки; промивка форсунок; заміна масла; зняти-поставити фільтр паливний; зняти-поставити фільтр модуля.

Згідно з поясненнями представників відповідача, наданими в судовому засіданні, позивач скаржився на проблему запуску двигуна автомобіля ВАЗ-2121 держ. № НОМЕР_3 (притягнули на буксирі) та на короткочасний сигнал низького тиску масла у прогрітому двигуні на холостих обертах. Також представники відповідача пояснювали, що автомобіль був весь у бруді, включаючи двигун. В ході діагностики автомобіля було виявлено наявність брудної води в паливній системі автомобіля та в паливному баку. На замовлення позивача паливну систему, в т.ч. паливний бак, форсунки було промито. Після виконання ремонту автомобіля та повідомлення позивача про виконання ремонту в грудні 2017 року представник позивача прибув для отримання автомобіля лише 28.02.2018.

Ці роботи були оплачені позивачем 28.02.2018 року, що підтверджується копією платіжного доручення №674 від 28.02.2018.

Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач підтверджує той факт, що в лютому 2018 року, після усного повідомлення відповідача про готовність транспортного засобу до експлуатації, працівник позивача прибув до ТОВ «Силком» для повторного отримання транспортного засобу. Однак, зазначає, що відповідачем знову не було виконано якісно роботи з ремонту автомобіля.

Жодних доказів про наявність претензій щодо якості робіт, виконаних в грудні 2018 року на підставі замовлення-наряду № 24, жодних доказів, які б свідчили про неякісне виконання робіт у грудні 2018 року, позивачем не подано.

Як зазначає позивач у позовній заяві, у зв?язку з неякісним виконанням ремонтних робіт відповідачем позивач був змушений відбуксирувати автомобіль на станцію технічного обслуговування ПАТ «Волинь- АВТО».

ПАТ «Волинь-АВТО» була здійснена технічна діагностика двигуна автомобіля НОМЕР_4, про що 12 квітня 2018 року було видано технічне заключення.

Згідно з технічним заключенням в процесі комплексної діагностики виявлено наступні порушення в роботі двигуна: механічне спрацювання (задири) шатунних шийок колінчастого валу, спрацювання шатунних втулок, спрацювання поршнів та поршневих кілець, наявність сторонніх шайб в редукційному клапані масляного насосу, деформована клапанна кришка, спрацювання клапанів впускних та випускних, спрацювання гідрокомпенсаторів та спрацювання щеплення, відсутня втулка грибка масляного насоса.

Позивач вважає, що несправності, які виявлені в процесі технічної діагностики ПАТ «Волинь-АВТО», виникли внаслідок неякісного поточного ремонту автомобіля відповідачем.

В позовній заяві позивач зазначає, що після технічної діагностики ФГ «Корсойл-Агро» понесло додаткові витрати, оскільки було змушене звернутися до ПАТ «Волинь-АВТО» для усунення несправностей транспортного засобу, завданих неякісним ремонтом відповідача. Вартість робіт по усуненню несправностей, завданих неякісним ремонтом відповідача, склала 32498,95 грн., була сплачена позивачем платіжним дорученням №1168 від 14 травня 2018 року, виконані ПАТ «Волинь-АВТО» роботи підтверджуються актом виконаних робіт №ЗА-0001555 від 14 травня 2018 року.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

За змістом положень статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Отже, фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

В позовній заяві позивач посилається на те, що 31.10.2017р. між Фермерським господарством Корсойл-Агро та Товариством з обмеженою відповідальністю Силком було укладено договір № 01/10 на технічне обслуговування та ремонт автомобіля, згідно з умовами якого відповідач зобовязався виконати ремонт автомобіля НОМЕР_4.

Однак, підстави вважати, що ремонт автомобіля НОМЕР_4 виконувався на виконання умов договору № 01/10 від 31.10.2017 відсутні, оскільки автомобіль було передано в ремонт 10.10.2017, про що свідчить наряд-замовлення №157, згідно з записом в якому автомобіль було прийнято 10.10.2017, а договір, на який посилається позивач, було укладено 31.10.2017. Тобто, договір № 01/10 було укладено вже після передачі автомобіля в ремонт.

Окрім цього, в жодних документах, які оформлялися під час виконання ремонту автомобіля в жовтні 2017, немає посилання на договір №01/10 від 31.10.2017. І в тексті договору не зазначено, що його укладено на ремонт автомобіля НОМЕР_4.

В судовому засіданні представники відповідача факту укладення договору № 01/10 від 31.10.2017 не заперечували, пояснювали, що на замовлення позивача відповідач ремонтував і інші автомобілі позивача.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, вина особи, яка заподіяла шкоду, презюмується та вважається встановленою, якщо такою особою не буде доведено інше.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, звертаючись з позовом до суду з вимогами про стягнення з відповідача заподіяної шкоди в розмірі 43586,95 грн. (11088 + 32498,95), саме позивач має довести як сам факт заподіяння шкоди на суму 43586,95 грн. (11088 + 32498,95), так і наявність причинно-наслідкового зв'язку між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Статтями 224, 225 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитками позивач вважає суму коштів у розмірі 11088 грн., перерахованих відповідачу як оплату за ремонт автомобіля в жовтні 2017 року, та суму коштів в розмірі 32498,95 грн., перерахованих ПАТ «Волинь-АВТО» як оплату за виконані роботи в травні 2018 року.

Позивач стверджує, що саме відповідач є особою, яка відповідальна за заподіяну шкоду в розмірі 43586,95 грн. (11088 + 32498,95), оскільки не забезпечив якісного ремонту автомобіля.

Разом з цим, обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, повинні бути підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецеденту практику Європейського суду з прав людини, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Суди повинні враховувати якість поданих сторонами доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Допустимість доказів означає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Обов'язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Всупереч викладеним вище вимогам процесуальних норм позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, про які вказано в позовній заяві, щодо неправомірної поведінки відповідача, щодо неякісного ним ремонту автомобіля, яка б призвела до негативних наслідків у формі заподіяної майнової шкоди на суму 43586,95 грн. (11088 + 32498,95).

Визначальним у даному випадку є доведення належними та достатніми доказами факту наявності в діях відповідача протиправної поведінки, чого позивачем здійснено не було.

Позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту неякісного виконання відповідачем робіт на суму 11088 грн., жодних доказів на підтвердження цього не подано.

Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що ремонтні роботи на суму 11088 грн. були виконані відповідачем, прийняті позивачем без зауважень щодо якості робіт та оплачені ним.

За таких обставин, враховуючи визначення збитків, наведене у ст.22 ЦК України, ст.225 ГК України, суму коштів у розмірі 11088 грн. не можна вважати збитками. Отже, позивачем не доведено наявності збитків в розмірі 11088 грн.

Заявляючи до стягнення з відповідача 32498,95 грн., позивач посилається на те, що ним були понесені додаткові витрати (кошти, перераховані позивачем ПАТ «Волинь-Авто», як оплату за виконані роботи в травні 2018 року) на усунення несправностей, завданих неякісним ремонтом автомобіля відповідачем.

Проте, позивачем не доведено, що витрати в розмірі 32498,95 грн., які були понесені ним на оплату ремонтних робіт, виконаних ПАТ «Волинь-АВТО» в травні 2018 року, були понесені саме внаслідок неправомірних дій відповідача; не доведено, що виконані ПАТ «Волинь-АВТО» роботи, є саме тими роботами, які необхідно було виконати, щоб усунути недоліки в роботі двигуна, які, як стверджує позивач, виникли після ремонту відповідачем.

З огляду на встановлені вище обставини, відсутні підстави для висновку про те, що несправності, які, як стверджує позивач, виникли в роботі двигуна, виникли саме внаслідок неякісного ремонту відповідачем, а відтак не доведено неправомірності дій відповідача.

Клопотань про призначення судової експертизи з метою встановлення причин несправності двигуна позивач під час розгляду справи не заявляв.

Разом з цим, аналіз доданих сторонами до матеріалів справи доказів свідчить про те, що після того, як 31.10.2017 було підписано акт здачі - приймання автомобіля і позивач його забрав, вдруге оформлено наряд-замовлення №24 і прийнято автомобіль 28.11.2017.

За результатами проведення ремонтних робіт автомобіля, зданого в листопаді 2017 року, акту здачі-прийняття робіт сторонами не подано.

Як стверджує позивач у позовній заяві, автомобіль було забрано з ремонту в лютому 2018 року. Відповідач у відзиві зазначає, що автомобіль було забрано 28.02.2018 року.

Технічну діагностику на ПАТ «Волинь-Авто», якою виявлено порушення в роботі двигуна, проведено 12.04.2018 року.

Аналіз фактів в хронологічному порядку дає підстави для висновку про те, що певний період часу (з 31.10.2017 по 28.11.2017; з лютого 2018 по 12.04.2018) автомобіль перебував у позивача. Такого висновку суд дійшов на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, і які були подані позивачем до позовної заяви і відповідачем до відзиву. Однак, доказів про те, чи належним чином експлуатувався автомобіль позивачем в цей період часу, матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги викладені вище висновки суду про недоведення позивачем наявності протиправної поведінки відповідача, то й відсутній такий елемент цивільного правопорушення як причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та шкодою, а також не вбачається наявності вини відповідача у заподіянні майнової шкоди позивачу на суму 43586,95 грн. (11088 + 32498,95).

Отже, судом не встановлено обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість застосування до відповідача відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди. Під час розгляду справи позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідного для настання цивільно-правової відповідальності відповідача: наявності збитків, протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між завданими збитками та діями відповідача, а також вини останнього в їх завданні.

Таким чином, позовні вимоги Фермерського господарства Корсойл-Агро до Товариства з обмеженою відповідальністю Силком про стягнення 43586,95 грн. (11088 + 32498,95) є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

У позовній заяві позивач на підставі п.4.2. договору №01/10 від 31.10.2017 просить також стягнути з відповідача 851,65 грн. пені за період з 02.11.2017р. по 02.05.2018р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо якісного ремонту автомобіля.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Оскільки позивачем не доведено факту прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем, а також зважаючи на те, що договір №01/10 від 31.10.2017, яким передбачено нарахування пені, не регулює спірних правовідносин, вимога про стягнення 851,65 грн. пені до задоволення не підлягає.

У звязку із відмовою в задоволенні позову судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.22, 524, 533-535, 625, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України ст.ст. 1, 3, 13, 14, 74, 76, 78, 79, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 12.02.2019.

Суддя І. О. Якушева