РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2019Справа № 910/16154/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології Мереж»

до Фізичної особи-підприємця Поліщука Євгена Миколайовича

про стягнення 18 382,16 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технології Мереж» (надалі - ТОВ «Технології Мереж») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Поліщука Євгена Миколайовича (надалі - ФОП Поліщук Є.М.) про стягнення 18 382,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ФОП Поліщуком Є.М. грошового зобов'язання з оплати поставленого на підставі договору поставки на умовах надання товарного кредиту №Вих2018-03/12 від 12.03.2018 товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 12 328,00 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 042,26 грн., 3% річних у розмірі 435,48 грн. та інфляційних у розмірі 576,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду направлена на адресу відповідача, яка зазначена в позові та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №354, проте поштове відправлення повернулось на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 17.12.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Натомість, відзив на позовну заяву відповідачем не подано, будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

12.03.2018 між ТОВ «Технології Мереж» (постачальник) та ФОП Поліщуком Є.М. (покупець) був укладений договір поставки на умовах надання товарного кредиту №Вих2018-03/12 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в порядку і на умовах визначених цим договором постачальник зобов'язується поставити покупцю обладнання, продукцію, товари, послуги - повний перелік, найменування яких зазначені у специфікаціях на умовах надання товарного кредиту покупцю, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і оплатити згідно умов цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору оплата вартості товару проводиться у гривні України та здійснюється покупцем протягом строку зазначеного у специфікації до цього договору з моменту його підписання. Порядок розрахунків здійснюється щомісячними платежами відповідно до графіку платежів (Додаток 1 до договору).

Пунктом 3.6 Договору сторони погодили, що під товарним кредитом розуміють, товари, які передаються постачальником у власність покупця на умовах цього договору, передбачають відстрочення/розстрочення остаточних розрахунків на певний строк і під відсоток. Період товарного кредиту - проміжок часу між датою підписання видаткової накладної і кінцевою датою оплати товару. За надання відстрочення/розстрочення в оплаті товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику відсотки згідно специфікації, що нараховуються на остаточну вартість товару за кожен день, починаючи з наступного дня після фактичної передачі товару та закінчуючи датою фактичної оплати покупцем вартості товару по цьому договору. При цьому розрахункова сума відсотків, що нараховуються за користування товарним кредитом включає в себе ПДВ. Відсотки за користування товарним кредитом нараховуються відповідно до графіка платежів (Додаток 1до цього договору). Ці відсотки не є штрафною санкцією, а є сплатою за послугу, а саме за наданий покупцеві товарний кредит.

Згідно додатку №1 до Договору (Графік платежів за користування товарним кредитом) сторони погодили, що на кінець кожного календарного місяця, згідно платежів по даному графіку, постачальник нараховує покупцю відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 3% за місяць, починаючи з наступного дня, після фактичної передачі товару, що оформлюється актом у 2 (двох) примірниках для кожної сторони, а вартість товару має бути оплачена наступним чином: до 05.04.2018 - 8 500,00 грн., до 05.05.2018 - 8 500,00 грн. та до 05.06.2018 - 7 240,00 грн.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що датою передачі товару від постачальника покупцеві є дата видаткової накладної про прийом - передачу товару або дата товарно - транспортної накладної або вантажної декларації (квитанції) перевізника, яка підписана належним чином уповноваженими представниками сторін.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 24 240,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РТУ00988 від 12.03.2018.

Відповідачем частково оплачено поставлений на підставі Договору товар на суму 17 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, грошового зобов'язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 12 328,00 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (видаткова накладна №РТУ00988 від 12.03.2018) факт поставки позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 24 240,00 грн.

В свою чергу, відповідачем частково оплачено поставлений товар на загальну суму 17 000,00 грн., а саме: 5 000,00 грн. - 07.09.2018, 5 000,00 грн. - 13.09.2018, 1 000,00 грн. - 04.10.2018, 1 000,00 грн. - 05.10.2018 та 5 000,00 грн. - 11.10.2018, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

При цьому, згідно умов Договору та враховуючи часткову оплату товару, позивачем розраховано вартість послуг за наданий покупцеві товарний кредит, яка склала 5 088,30 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та умов Договору, заборгованість відповідача за поставлений товар на умовах товарного кредиту становить 12 328,30 грн. (7 240,00 грн. + 5 088,30 грн.), а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 12 328,30 грн. за переданий на умовах товарного кредиту на підставі Договору товар, проте позивачем заявлено до стягнення 12 328,00 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Технології Мереж» про стягнення з ФОП Поліщук Є.М. заборгованості у розмірі 12 328,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 042,26 грн., 3% річних у розмірі 435,48 грн. та інфляційних у розмірі 576,42 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 13.03.2018 по 30.11.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, яка обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.2 Договору за порушення строку оплати за цим договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день порушення строку оплати. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання грошових зобов'язань. У випадку прострочення оплати товару покупцем більш ніж на 90 календарних днів, постачальник має право вимагати сплати покупцем штрафу у розмірі 0,3 % від загальної ціни неоплаченого товару.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 5 042,26 грн., 3% річних у розмірі 435,48 грн. та інфляційних у розмірі 576,42 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 12 328,00 грн., пені у розмірі 5 042,26 грн., 3% річних у розмірі 435,48 грн. та інфляційних у розмірі 576,42 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології Мереж» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Поліщука Євгена Миколайовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології Мереж» (02125, м. Київ, вул. Старосільська, будинок 1 ЛІТЕРА «К»; ідентифікаційний код 34746208) заборгованість у розмірі 12 328 (дванадцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 00 коп., пеню у розмірі 5 042 (п'ять тисяч сорок дві) грн. 26 коп., 3% річних у розмірі 435 (чотириста тридцять п'ять) грн. 48 коп., інфляційні у розмірі 576 (п'ятсот сімдесят шість) грн. 42 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий