ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Справа №914/1334/18

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Мирутенка О.Л.

Якімець Г.Г.

без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша логістична компанія», с. Бережани, Пустомитівського району Львівської області

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.10.2018, повне рішення 12.11.2018 (суддя З.П. Гоменюк)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша логістична компанія», с. Бережани, Пустомитівського району Львівської області

про стягнення штрафу в розмірі 74 140, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

ПАТ «Українська залізниця» подано позов до ТОВ «Перша логістична компанія» про стягнення штрафу в розмірі 74140,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в процесі перевезення вантажу 17.05.2018 на станції Знам'янка Одеської залізниці було виявлено різницю в масі вантажу у зазначеному вагоні та здійснено контрольне зважування на вагонних вагах, про що 18.08.2018 на станції Знам'янка Одеської залізниці складено комерційний акт №410006/128/94. Різниця проти накладної в сторону зменшення становить 88500 кг.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.10.2018 стягнуто з ТОВ «Перша логістична компанія» на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця штраф в розмірі 74 140,00 грн та судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту - у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом неналежно досліджено та оцінено докази у справі. Скаржник стверджує, що відповідно до п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Апелянт наголошує, що згідно комерційного акта від 18.05.2018, який позивачем подано в якості доказу, який підтверджує покладення на відповідача штраф у п'ятикратному розмірі за неправильне зазначення маси вантажу в перевізних документах вказано, що такий підписано начальником станції - Вовком Д.І., заступником начальника станції - Самойленко О.В., працівником станції - Ніколенко М.А.

В акті зазначено, що по штатному розкладу зав. вантажним двором відсутній. При цьому, позивачем не надано доказів відносно того, хто саме виконує його функції та міг би замість нього підписати акт. Таким чином, з метою засвідчення обставин невідповідності маси вантажу, вказаної у накладній, фактичній масі комерційний акт має бути підписаний в обов'язковому порядку трьома особами, посади яких чітко передбачені Правилами складання актів.

Враховуючи вищезазначене, наданий позивачем комерційний акт не може прийматися в якості доказу, який засвідчує обставини неправильного зазначення відповідачем вантажу у вантажній накладній та не може бути підставою для стягнення з відповідача штрафу.

Скаржник також стверджує, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання відповідача про зменшення штрафу.

Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.01.2019 ухвалено призначити справу до розгляду на 30.01.2019 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, згідно з накладною №44858892, відповідач зі станції Кириківка Південної залізниці на адресу ТОВ «Тис», станція призначення Чорноморська Одеської залізниці, відправив три вагони з вантажем, зазначивши у накладній масу вантажу 170200 кг, зокрема, у вагоні №95346649 65150 кг, тара 20950 кг.

В процесі перевезення вантажу 17.05.2018 на станції Знам'янка Одеської залізниці було виявлено різницю в масі вантажу у зазначеному вагоні та здійснено контрольне зважування на вагонних вагах, про що 18.08.2018 на станції Знам'янка Одеської залізниці складено комерційний акт №410006/128/94. Різниця проти накладної в сторону зменшення становить 8500 кг.

Вказаний комерційний акт підписано начальником станції - Вовком Д.І., заступником начальника станції - Самойленко О.В., працівником станції - Ніколенко М.А. В акті зазначено, що по штатному розкладу зав. вантажним двором відсутній.

У зв'язку з вищезазначеними обставинами, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача штраф у п'ятикратному розмірі провізної плати за неправильне зазначення маси вантажу у накладній, передбачений Статутом залізниць України.

Оцінка суду.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст.ст. 6, 23, 24, 129 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом України Правила перевезень вантажів, які є обов'язковим підзаконним нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 23 Статуту, п. 1.1, п. 2.1, п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну.

Графи «маса вантажу, визначена відправником» та «спосіб визначення маси» були заповнені вантажовідправником.

Правильність внесених у накладну відомостей своїм підписом підтверджує представник відправника, зокрема, у накладній №44858892 в графі 55 «Правильність внесених у накладу відомостей підтверджую» зроблено відповідний запис представником відправника.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення визначено, що вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування та кріплення у вагоні, без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно п. 5 Правил приймання вантажів до перевезень та п. 1.3 Правил оформлення перевізних документів маса вантажу визначається відправником. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф.

Згідно п.5.5 Правил оформлення перевізних документів якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, факт неправильного зазначення відправником даних про масу вантажу у перевізних документах накладній №44858892, відповідно до ст. 129 Статуту підтверджується комерційним актом №410006/128/94, що є підставою для покладення на відповідача відповідальності шляхом застосування господарських санкцій.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції зазначає також таке.

При застосуванні ст.ст. 118 та 122 Статуту необхідно враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Збитки (додаткові витрати, якщо вони є), завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118 та 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно зі ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про правомірність нарахування штрафу в сумі 74140,00 грн.

Щодо тверджень апелянта про те, що комерційний акт №410006/128/94 від 18.08.2018 не може бути належним доказом, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до п. 10 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України N 334 від 28.05.2002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Враховуючи зазначене вище, доводи відповідача про невідповідність комерційного акта вимогам п. 10 Правил в частині відсутності підписів на ньому усіма передбаченими у ньому особами не знайшли свого підтвердження, оскільки як уже зазначалося вище, у розділі «Д» комерційного акту зазначено про те, що за штатним розкладом завідувач вантажним двором відсутній, тому такий акт правомірно підписано усіма передбаченими у ньому особами, зокрема: начальником станції - Вовком Д.І., заступником начальника станції - Самойленко О.В., працівником станції - Ніколенко М.А., як іншою особою, що передбачено п.10 зазначених Правил.

Щодо покликань апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання відповідача про зменшення штрафу до однократної провізної плати - 14 828,00 грн, то необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.233 ГК України у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем не надано доказів того, що ним понесено збитки внаслідок невірно зазначеної маси вантажу, такі обставини не підтверджуються також і матеріалами справи.

Відмовляючи у клопотанні відповідача про зменшення штрафу, суд першої інстанції зазначив, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Однак такі покликання місцевого господарського суду є необґрунтованими, враховуючи те, що зменшення розміру неустойки передбачено як Господарським кодексом України, так і Цивільним кодексом України, підстави для зменшення штрафних санкцій чи відмова у їх зменшенні доводяться у загальному порядку. А відтак, можливість зменшення штрафу не має жодного відношення до доведення факту завдання збитків.

Враховуючи вищезазначене, а також виходячи із загальних засад, встановлених ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, суд апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 50% та стягнути з відповідача 37 070 грн.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з підстав незастосування норм закону, який підлягав застосуванню, а саме норми ЦК та ГК України щодо підстав зменшення штрафних санкцій.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем було заявлено правомірні вимоги про стягнення штрафу, а зменшення судом його розміру не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат, судовий збір необхідно покласти повністю на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ «Перша логістична компанія», с. Бережани, Пустомитівського району Львівської області задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 30.10.2018 у справі №914/1334/18 скасувати в частині стягнення з ТОВ «Перша логістична компанія» 50% штрафу у розмірі 37 070 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У іншій частині рішення про стягнення з ТОВ «Перша логістична компанія» 37 070 грн штрафу - залишити без змін.

Господарському суду Львівської області видати наказ на виконання цієї постанови.

3. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець