ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2019 р. Справа№ 927/323/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Дикунської С.Я.
Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Малого приватного підприємства «Фірма «Альфа-М»
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2018 (повний текст рішення складено та підписано 02.10.2018)
у справі №927/323/18 (суддя Цимбал-Нарожна М.П.)
за позовом Малого приватного підприємства «Фірма «Альфа-М»
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 114160,62 грн,
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання
ВСТАНОВИВ:
Мале приватне підприємство «Фірма «Альфа-М» (далі МПП «Фірма «Альфа-М», позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про стягнення 114160,62 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 не виконані грошові зобов`язання, що виникли з договору від 10.09.2010 №108-1, актів цивільного законодавства та рішень Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 та Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15, в результаті чого позивач просить стягнути з відповідача 114160,62 грн, з яких 92179,16 грн інфляційних втрат за період з 01.07.2010 по 31.03.2018, 8504,98 грн 3% річних за період з 01.07.2010 по 31.03.2018, 13476,48 грн пені за період з 01.05.2017 по 30.04.2018.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2018 у справі №927/323/18 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 36917,87 грн інфляційних втрат, 8458,74 грн 3% річних, 13476,48 грн пені, 908,36 судового збору за подання позовної заяви. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 та Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15 до 30.04.2018 належним чином відповідачем не виконано, позивач має право на звернення з вимогою про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за період невиконання вказаних рішень судів, а також суми пені за невиконання договірних зобов`язань. При здійсненні арифметичного розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних, суд визначив період нарахування з 01.05.2015 по 31.03.2018, а при розрахунку суми пені - погодився із зазначеним позивачем періодом нарахування з 01.05.2017 по 30.04.2018.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних та змінити рішення в цій частині.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані періоди нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних, зазначивши, що такий розрахунок необхідно здійснювати за весь період прострочення виконання відповідачем зобов`язання, тобто з 01.07.2010 по 31.03.2018, а пені з 01.05.2017 по 31.04.2018, вирахувавши з отриманої суми розміри інфляційних втрат та 3% річних, стягнуті за рішеннями у справах №902/304/14 та №906/584/15.
Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 апеляційну скаргу МПП «Фірма «Альфа-М» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.12.2018, запропоновано відповідачеві подати відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 зупинено апеляційне провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у зв`язку з введенням воєнного стану за місцезнаходженням Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.02.2019.
У судове засідання 04.02.2019 відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за його відсутності.
У судовому засіданні 04.02.2019 представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2018 у справі №927/323/18 скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та здійснити перерозподіл судових витрат з урахуванням понесених ним витрат на сплату судового збору за розгляд апеляційним господарським судом скарги на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2018 у справі №927/323/18 про повернення позовної заяви.
04.02.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015, позов МПП «Фірма «Альфа-М» до Військової частини НОМЕР_2 (правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення 139086,70 грн заборгованості за виконані роботи задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь МПП «Фірма «Альфа-М» 96633,47 грн основного боргу за договором від 10.09.2010 №108, 13537,87 грн інфляційних втрат та 10851,46 грн 3% річних за період з 01.07.2010 по 31.03.2014, 6683,59 грн пені за період з 14.03.2013 по 13.03.2014, 1912,31 грн додаткових витрат (транспортні витрати, добові, витрати на найм житла та витрати на середню заробітну плату на день відсутності на підприємстві) та 2592,37 грн відшкодування витрат пов`язаних зі сплатою судового збору (а.с.60-63).
Вказаним рішенням встановлено, що 30.10.2001 між Військовою частиною НОМЕР_3 та МПП «Фірма «Альфа-М» укладено договір № 108 на виконання у 2002 році технічного обслуговування внутрішніх станцій зв`язку (систем зв`язку) Військової частини НОМЕР_3 .
Роботи, виконані за договором № 108 до 2004 року Військова частина НОМЕР_3 оплатила.
На виконання договору №108, відповідно до додаткових угод від 23.01.2006 № 4, від 12.09.2007 № 5 та від 08.09.2008 № 6, актів виконаного технічного обслуговування від 19.09.2006 № 2/10, від 28.09.2007 № 8/9 та від 30.09.2008 № 7/9 в 2006-2008 роках МПП «Фірма «Альфа-М» виконало технічне обслуговування внутрішніх станцій зв`язку Військової частини НОМЕР_3 .
У зв`язку з відсутністю коштів у боржника, 10.09.2010 між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_3 укладено договір №108-1 про реструктуризацію боргу за виконані в 2006-2008 р.р. роботи з урахуванням збільшення боргу за рахунок індексу інфляції та 3% річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язань (а.с.44).
За умовами договору № 108-1 (п. 2.1) зобов`язання по погашенню боргу повинні були бути виконані не пізніше 31.03.2011.
Як встановлено Господарським судом Вінницької області в рішенні від 15.09.2014, позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором належним чином, однак, відповідач не розрахувався за виконані роботи, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 96633,47 грн.
В процесі розгляду справи № 902/304/14, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.07.2014, було здійснено заміну відповідача Військової частини НОМЕР_3 правонаступником Військовою частиною НОМЕР_2 .
Оскільки станом на 01.03.2015 зобов`язання, які виникли з договору від 10.09.2010 №108-1 та з рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі №902/304/14, Військовою частиною НОМЕР_2 не були виконані, МПП «Фірма «Альфа-М», у зв`язку із збільшенням періоду прострочення виконання зобов`язань, звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_2 інфляційних втрат в розмірі 73013,37 грн, 3128,71 грн 3% річних та 15188,66 грн пені.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі №906/584/15 позов було задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача 50925,82 грн інфляційних втрат та 3128,71 грн 3% річних за період з 01.04.2014 по 30.04.2015, та 1081,32 грн судового збору. В решті позову, а саме в частині стягнення суми пені, відмовлено (а.с.64-65).
Рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі №902/304/14 та рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі №906/584/15 набрали законної сили.
В процесі виконання рішень Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі №902/304/14 та Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15, ухвалами судів від 26.10.2017 та від 23.11.2017 замінено відповідача у справах на його правонаступника Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом.
Судом першої інстанції вірно вказано, що враховуючи, що у справах №902/304/14 та №906/584/15 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішеннями господарських судів у вказаних справах та входять до предмету доказування в цій справі, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову.
Відповідно до п. 4.1 договору 108-1 сторони передбачили, що при порушенні строків платежів відповідач самостійно нараховує та сплачує одночасно з сумою платежу пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу до дня погашення заборгованості від суми простроченого платежу згідно зі ст.534,549, п.3 ст. 611 ЦК України та ст. 230-232 ГК України.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до постанови Богунського ВДВС від 11.12.2017 про передачу виконавчого провадження №48869786, наказ №902/304/14, виданий Господарським судом Вінницької області 30.09.2014, передано Деснянському відділу ДВС міста Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області (а.с.110).
Рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 фактично виконано відповідачем 11.05.2018, про що свідчить постанова Деснянського відділу ДВС міста Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області про закінчення виконавчого провадження №48869786 у зв`язку з його виконанням (а.с.129). Грошові кошти на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 30.09.2014 перераховані відповідачем на рахунок позивача 11.05.2018, що вбачається з банківської виписки по рахунках (а.с.128).
Доказів виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15 матеріали справи не містять. З листа-відповіді Деснянського ВДВС від 29.05.2018 вбачається, що інформація щодо виконання наказу Господарського суду Житомирської області № 906/584/15 від 03.11.2015 у відділі відсутня (а.с.112).
Отже, предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 114160,62 грн за прострочення виконання зобов`язань за договором від 10.09.2010 № 108-1, з яких 92179,16 грн інфляційних втрат та 8504,98 грн 3% річних за період з 01.07.2010 по 31.03.2018, та 13476,48 грн пені за період з 01.05.2017 по 30.04.2018.
При винесенні оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про застосування іншого періоду для розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, в результаті чого позовні вимоги були задоволені частково, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/7401/16).
Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних втрат та 3% річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.
Грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч.2 ст.625 ЦК України.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.. 599 ЦК України).
Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п.п.5.4, 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14).
При розрахунку інфляційних втрат та 3% річних позивач застосував період з 01.07.2010 по 31.03.2018, вирахувавши з отриманої суми, розміри інфляційних втрат та 3% річних, стягнуті за рішеннями Господарського суду Вінницької області та Господарського суду Житомирської області.
Суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності визначення позивачем періоду нарахування інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що такий період підлягає зміні, а саме, суми інфляційних втрат та 3% річних необхідно нараховувати за період з 01.05.2015 по 31.03.2018 (період, який не увійшов до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних під час винесення рішення Господарським судом Житомирської області від 22.06.2015), з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Перевіривши розрахунок Господарського суду Чернігівської області, колегія суддів вважає його арифметично вірним, а тому рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача 36917,87 грн інфляційних втрат та 8458,74 грн 3% річних за період з 01.05.2015 по 31.03.2018 є обґрунтованим.
Крім того, позивач, на підставі п.4.1 договору №108-1, просить стягнути з відповідача 13476,48 грн пені, нарахованих за період з 01.05.2017 по 30.04.2018. Здійснивши перевірку розрахунку, судом першої інстанції задоволено таку вимогу позивача, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Таким чином, суд в оскаржуваному рішенні дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача сум інфляційних втрат, 3% річних та пені за період прострочення виконання зобов`язання за договором №108-1 і після ухвалення судових рішень Господарськими судами Вінницької та Житомирської областей, які не були виконані боржником до 30.04.2018.
Доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Перерозподіл судових витрат за розгляд позову здійснює той господарський суд, який приймав рішення під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов МПП «Фірма «Альфа-М» частково.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2018 у справі №927/323/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ МПП «Фірма «Альфа-М» має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Фірма «Альфа-М» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2018 у справі №927/323/18 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2018 у справі №927/323/18 залишити без змін.
3. Матеріали справи №927/323/18 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.
Повний текст постанови складено 05.02.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук