ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Справа № 915/1258/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 дов.№77/36 від 14.01.2019

представник відповідача в судове засідання не зявився,

розглянувши у відритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал, 54055, м.Миколаїв, вул.Погранична, 161

до відповідача: Квартирно експлуатаційного відділу міста Миколаїв, 54056, м.Миколаїв, пр.Миру, 62-А

про: стягнення заборгованості у розмірі 152 638,05 грн. з якої: - 109 814,55 грн. заборгованість за послуги з централізованого водопостачання; - 32 719,13 грн. пеня; - 2 779,00 грн. 3% річних; - 7 325,37 грн. інфляційні втрати (з урахуванням заяви про зміну підстав позову №55/36 від 11.01.2019)

15.11.2018 Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №1060/юр. від 13.11.2018 (заява про зміну підстав позову №55/36 від 11.01.2019) в якій просить суд стягнути з Квартирно експлуатаційного відділу міста Миколаїв заборгованості у розмірі 152 638,05 грн. з якої: - 109 814,55 грн. заборгованість за послуги з централізованого водопостачання нарахована; - 32 719,13 грн. пеня; - 2 779,00 грн. 3% річних нараховані; - 7 325,37 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на централізоване водопостачання №Ю/84-в від 13.02.2018 в частині своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 11 грудня 2018 року.

05.12.2018 відповідач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав відзив на позовну заяву в якому просить суд зменшити нараховані позивачем штрафні санкції (пеню) на суму 27 596,13 грн. Вказує, що відповідач послуги з водопостачання закуповує не для власних потреб, а для потреб гуртожитків ЗСУ, в яких проживають військовослужбовці та працівники ЗСУ та для потреб військових частин, а саме для забезпечення потреб особового складу Збройних Сил України. Зазначає, що стягнення з КЕВ м.Миколаїв будь-яких штрафних санкцій призведе до недостатнього обсягу фінансування необхідної для забезпечення потреб військових частин в необхідних обсягах водопостачання, що може призвести до зриву боєготовності особового складу Збройних Сил України. Вказує, що відповідач як бюджетна організація фінансується за рахунок держави, позивачем не подано будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, пеня нарахована позивачем не тільки за несплачені суми, а й за ті рахунки, які оплачені позивачем.

Позивач у наданій до суду відповіді на відзив зазначає, що та обставина, що відповідач фінансується з державного бюджету, а споживачами послуг з водопостачання є військовослужбовці та працівники Збройних Сил України не є перешкодою для виконання обовязку відповідача за укладеним Договором на централізоване водопостачання. Недодержання відповідачем своїх обовязків не є дією непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, внаслідок якої відповідач може бути звільнений від відповідальності за порушення грошового зобовязання. Вказує, що МКП «Миколаївводоканал» створено Миколаївською міською радою для задоволення потреб територіальної громади міста централізованим водопостачанням та водовідведенням. Левова частка користувачів послуг є населення м.Миколаїв, яке не в змозі у теперішніх фінансових умовах сплачувати в повному обсязі отримані послуги. Заборгованість населення перед позивачем у період з червня 2018 по жовтень 2018 коливається з 64 240 000,00 грн. до 79 028 000,00 грн. фізичні особи, ЖБК та ОСББ. Крім населення підприємство також потерпає від несвоєчасної оплати іншими споживачами бюджетними установами, організаціями та підприємствами за отримані послуги, що у період з червня 2018 року по жовтень 2018 року коливається з 250 000,00 грн. до 273 000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач вважає заперечення відповідача щодо зменшення пені необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У підготовчому засіданні 11.12.2018 було оголошено перерву до 14 січня 2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №915/1258/18 до судового розгляду по суті на 04 лютого 2019 року.

Відповідач в судове засідання 04.02.2019 не зявився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №549 (а.с.229).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

13 лютого 2018 року між Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал (далі виробник) та Квартирно експлуатаційним відділом міста Миколаїв (далі споживач) було укладено Договір №Ю/84-в на централізоване водопостачання (далі Договір), у відповідності до умов якого виробник зобовязується надавати споживачу послуги з централізованого водопостачання в точках розподілу за ДК 021:2015 код 65110000-7 «Розподіл води», а споживач зобовязується здійснювати своєчасну оплату послуг на умовах цього Договору, дотримуватися Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України віл 27.06.08 №190, Тимчасових правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в місті Миколаїв, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 22.04.10 №45/10, Правил приймання стічних вод у комунальну каналізацію м.Миколаєва, затверджених рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.01.03 №70, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором (п.1.1 Договору).

Згідно п.1.2 Договору, характеристика обєктів споживача на яких надаються послуги та характеристики засобів обліку води зазначається в Дислокації обєктів (Додаток №2 до цього Договору).

У відповідності до п.2.1 Договору, тарифи на послуги становлять: - з централізованого водопостачання станом на 01.01.2018 8,664 грн. на 1 куб м. (з ПДВ), з 05.01.2018 8,628 грн. за 1 куб.м. (з ПДВ).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що для визначення договірних (планових) обсягів послуг на наступний рік споживач не пізніше 15 листопада поточного року надає виробнику відомості про розмір очікуваного споживання обсягів послуг по місяцях (кварталах) для оформлення додатку №3 до цього Договору «Договірні (понові) обсяги споживання послуг», який оформлюється з урахуванням додатку №3-а «Розрахунок (нормативний) місячного обсягу водоспоживання та водовідведення». У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання обсягів послуг на наступний рік установлюється виробником на рівні відповідних періодів поточного року. Сума Договору становить 921 849,60 грн. разом з ПДВ. У разі зміни тарифів Послуги надаються в межах суми Договору або за ініціативою споживача сума Договору переглядається з оформленням відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п.3.2 Договору, оплата послуг здійснюється споживачем у порядку та строки, передбачені Порядком розрахунків (Додаток №6 до Договору).

Згідно п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з дня його укладення і діє з 01.01.2018 по 31.12.2018.

У відповідності до п.1 Додатку №6 «Порядок розрахунків» до Договору №Ю/84-в від 13.02.2018, розрахунковим вважається період з 23-го числа попереднього календарного місяця до такого ж числа поточного календарного місяця. Закінченням розрахункового періоду вважається місяць у якому споживач зобовязаний надати виробнику дані про обсяг спожитих послуг. Назва розрахункового періоду співпадає з назвою місяця, у якому цей період закінчується. Покази засобів обліку відповідно до переліку обєктів споживача і точок обліку фіксуються споживачем на останній день кожного розрахункового періоду та оформлюються споживачем письмовим Звітом про обсяги фактично спожитих послуг (Додаток №7 до Договору) із зазначенням обсягів послуг, спожитих кожним із субспоживачів окремо (за наявності). Звіт субспоживача про обсяги фактично спожитих послуг узгоджується з основним споживачем. Цей Звіт надається споживачем виробнику в останній день звітного розрахункового періоду і є підставою для здійснення остаточних розрахунків за звітний розрахунковий період. У випадку спів падання дати надання Звіту з вихідним чи святковим днями споживач надає цей Звіт у найближчий банківський (операційний) день, що передує вихідному чи святковому дню. В день надання звіту про обсяги фактично спожитих послуг споживач зобовязаний отримати рахунки за фактично спожиті послуги за звітний (поточний) розрахунковий період (п.2 Додатку №6).

Пунктом 4 Додатку №6 визначено, що рахунки за фактично спожиті послуги мають бути оплаченими споживачем на поточний рахунок виробника протягом 5- и банківських (операційних) днів з дня їх отримання.

Позивач на виконання зобовязань за Договором у період червень 2018 року - грудень 2018 року надав відповідачу послуги з централізованого водопостачання на загальну суму 594 800,33 грн., які отримані відповідачем, що підтверджується актами приймання передачі наданих послуг за червень 2018 року (а.с.44, 45), за липень 2018 року (а.с.57, 58), за серпень 2018 року (а.с.72, 73), за вересень 2018 року (а.с.85, 86), за жовтень 2018 року, за листопад 2018 року, за грудень 2018 року. Вказані акти підписані позивачем та відповідачем без зауважень та містять печатки підприємств.

Для оплати наданих послуг позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату, а саме:

- рахунок №Ц-В-8029/0506-6.2018/21 від 21.06.2018 на суму 19 585,38 грн.

(а.с.42);

- рахунок №Ц-В-8029/0507-6.2018/21 від 21.06.2018 на суму 62 027,64 грн.

(а.с.43);

- рахунок №Ц-В-8029/0506-7.2018/23 від 23.07.2018 на суму 18 067,40 грн.

(а.с.55);

- рахунок №Ц-В-8029/0507-7.2018/23 від 23.07.2018 на суму 65 438,72 грн.

(а.с.56);

- рахунок №Ц-В-8029/0506-8.2018/22 від 22.08.2018 на суму 17 762,06 грн.

(а.с.69);

- рахунок №Ц-В-8029/0508-8.2018/22 від 22.08.2018 на суму 64 636,12 грн.

(а.с.70,71);

- рахунок №Ц-В-8029/0506-9.2018/21 від 21.09.2018 на суму 17 072,87 грн.

(а.с.83);

- рахунок №Ц-В-8029/0507-9.2018/20 від 20.09.2018 на суму 64 819,32 грн.

(а.с.84);

- рахунок №Ц-В-8029/0506-10.2018/22 від 22.10.2018 на суму 19 316,64 грн.

(а.с.96);

- рахунок №Ц-В-8029/0507-10.2018/22 від 22.10.2018 на суму 66 472,88 грн.

(а.с.97,98);

- рахунок №Ц-В-8029/0506-11.2018/20 від 20.11.2018 на суму 22 356,54 грн.;

- рахунок №Ц-В-8029/0507-11.2018/20 від 20.11.2018 на суму 69 593,58 грн.;

- рахунок №Ц-В-8029/0506-12.2018/20 від 20.12.2018 на суму 22 264,20 грн.;

- рахунок №Ц-В-8029/0507-12.2018/19 від 19.12.2018 на суму 12 291,48 грн.;

- рахунок №Ц-В-8029/0507-12.2018/18 від 18.12.2018 на суму 53 095,50 грн.

Вказані рахунки отримані відповідачем, про що свідчить підпис уповноваженої особи на зазначених рахунках.

Відповідач обовязки за Договором в частині оплати отриманих послуг здійснив частково в сумі 484 985,78 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за отримані послуги за період червень 2018 грудень 2018 року становить 109 814,55 грн. (594 800,33 грн. 484 985,78 грн.).

Відповідач вимоги Договору в частині повної оплати за надані послуги не здійснив, що і зумовило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

За змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У ч.1 ст. 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого водопостачання за період з червня 2018 року по грудень 2018 року в сумі 109 814,55 грн. є обґрунтованими відповідно до вимог Договору та Закону і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п.3.10 Договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі встановленому цим Договором.

Пунктом 6 Додатку №6 визначено, що у разі несвоєчасного виконання споживачем своїх грошових зобовязань, обумовлених цим Договором, виробник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який здійснюються нарахування на суму простроченого грошового зобовязання; - 3% річних на суму простроченого грошового зобовязання. При цьому сума простроченого грошового зобовязання за послуги повинні бути сплачені споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Пеню,3% річних та інфляційні нарахування споживач зобовязаний сплатити на поточний рахунок виробника протягом 5 банківських (операційних) днів з дня отримання рахунків.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 32 719,13 грн. нараховану за період з 24.02.2018 по 03.01.2019.

Так, за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми «Законодавство» пеня яка нарахована позивачем правомірно за період з 24.02.2018 по 03.01.2019 становить 32 719,10 грн.

В частині стягнення з відповідача пені в розмірі 0,03 грн. (32 719,13 грн. 32 719,10 грн.) слід відмовити.

Відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву просить суд зменшити нараховані позивачем штрафні санкції (пеню) посилаючись на важке матеріальне становище.

Позивач проти клопотання відповідача про зменшення пені заперечує, вважає його необґрунтованим та безпідставним.

Оцінивши викладені відповідачем обставини суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязань, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Керуючись вказаними нормами права, враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є державним підприємством, господарський суд здійснив оцінку ступеня вини відповідача в простроченні виконання зобовязання за Договором, причини неналежного виконання зобов'язання, та оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобовязання з оплати вартості наданих послуг, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваної пені на 50% (32 719,10 х 50%) до 16 359,55 грн.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобовязання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобовязання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобовязання перед кредитором. 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 24.02.2018 по 03.01.2019 в розмірі 2 779,00 грн., розмір яких обґрунтований відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2018 року по листопад 2018 року в розмірі 7 325,37 грн.

Так, за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми «Законодавство» розмір інфляційних які нараховані позивачем правомірно та підлягають стягненню з відповідача за період з березня 2018 року по листопад 2018 року становлять 6 603,97 грн.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 721,40 грн. (7 325,37 грн. 6 603,97 грн. ) задоволенню не підлягають.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у сумі 2 289,57 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 11, 73, 74, 76-79, 91, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно експлуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м.Миколаїв, пр.Миру, 62-А, п/р0339 в ДКСУ у м.Київ, МФО 820172, ) на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54008, м.Миколаїв, вул.Погранична, 161, п/р 3 в МОД ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», МФО 380805, ) 109 814,55 грн. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, пені у розмірі 16 359,55 грн., 2 779,00 грн. 3% річних, 6 603,97 грн. інфляційних та 2 289,57 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 04.02.2019, повний текст рішення складено та підписано 14.02.2019.

Суддя Н.О. Семенчук