РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2019Справа № 910/12040/18

За позовомКерівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області;
До Фізичної особи - підприємця Волкова Андрія Володимировича;
Провизнання недійсними договорів про закупівлю товарів за державні кошти;
Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивачане з'явився;
Від відповідачане з'явився;
Від прокуратуриСинельникова Г.В., посвідчення від 31.05.2018 № 049972.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 31.05.2018 № АВ-ТА000056, від 01.06.2018 № АВ-ТА000057, від 01.06.2018 № АВ-ТА-000058, укладених позивачем з фізичною особою - підприємцем Волковим Андрієм Володимировичем.

Позовні вимоги мотивовані порушенням законодавства, що регулює проведення закупівель (ч. 1 ст. 2, ч. 7 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі") та заявлені до однієї зі сторін спірного договору - фізичної особи - підприємця Волкова Андрія Володимировича.

На підтвердження заявлених вимог суду було подано оскаржувані договори з додатками (специфікації до договорів), звіт про укладені договори Новобілянською сільською радою, протоколи засідань тендерного комітету Новобілянської сільської ради, додатки до річних планів закупівель на 2018 рік, роздруківку з веб-сайту ресурсу Prozorro.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12040/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.10.2018, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив та ін. При вирішення питання про відкриття провадження у справі судом було враховано наведені у позовній заяві обґрунтування прокурора щодо підстав і права на звернення до суду в інтересах держави та щодо визначення особи позивача.

11.10.2018 від позивача на виконання ухвали про відкриття провадження у справі до суду надійшли письмові пояснення та додаткові документи у справі.

Відповідно до ухвали від 16.10.2018 підготовче засідання у справі було відкладено на 06.11.2018.

06.11.2018 у підготовчому засіданні представник відповідача усно клопотав перед судом про надання часу для підготовки відзиву на позовну заяву. Заслухавши думку прокурора, суд оголосив перерву в засіданні до 20.11.2018.

08.11.2018 судом було отримано заяву позивача про розгляд справи без участі Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області.

19.11.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти позову заперечує повністю, посилаючись на безпідставність позовних вимог, вказуючи зокрема на те, що вартість товару з кожним з трьох договорів не перевищує встановлені законодавчі обмеження.

Ухвалою від 20.11.2018 за клопотанням прокурора судом було продовжено строк підготовчого провадження в порядку ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України та оголошено перерву до 04.12.2018.

Станом на 04.12.2018 судом було отримано відповідь на відзив від прокурора та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Згідно з ухвалою від 04.12.2018 підготовче засідання у справі № 910/12040/18 було відкладено на 13.12.2018.

У підготовчому засіданні 13.12.2018, вчинивши всі передбачені процесуальним законодавством дії за ст.ст. 182-183 Господарського процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.01.2019.

09.01.2019 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без участі Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області.

Згідно з ухвалою від 22.01.2019 розгляд справи відкладено на 07.02.2019.

Під час розгляду спору по суті прокурор у справі позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, визнавши недійсними оскаржувані договори № АВ-ТА000056 від 31.05.2018, № АВ-ТА000057 від 01.06.2018, № АВ-ТА000058 від 01.06.2018 та припинити на майбутнє зобов'язання за ними. Як слідує з позовної заяви, відповіді на відзив та пояснень прокурора у справі позовні вимоги мотивовані ч. 1 ст. 215 та ст. 205 Цивільного кодексу України та ч. 1, ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України та посиланням на порушення Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, придбання товарів за бюджетні кошти без застосування процедури, передбаченої ч. 1 ст. 12 цього Закону та з порушенням строків опублікування звітів про укладені договори.

Оскільки позивач неодноразово клопотав перед судом про розгляд справи без участі Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області, проте не повідомляв суд про те, що не підтримує заявлений в його інтересах позов, розглядаючи переданий на вирішення спір, суд виходить з того, що позивач підтримує позов керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області про визнання договорів недійсними.

Відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи, уповноваженого представника в судове засідання не направив.

Згідно з відзивом на позовну заяву фізична особа - підприємець Волков А.В. проти позову заперечує, вказуючи, що кожен з оскаржуваних договорів є окремим правочином, ціна якого не перевищує 200 000,00 грн., а перевищення за всіма договорами у сукупності на суму 4 606,00 грн. мало місце лише в частині придбання малоцінного товару, що виключає задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заявлений спір, суд приймає поданий відповідачем відзив, поновлюючи таким чином строк для його надання, з метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін, а також з урахуванням того, що прокурор і позивач не заперечували проти прийняття відзиву, а прокуратурою було подано відповідь на відзив.

07.02.2019 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 фізична особа - підприємець Волков Андрій Володимирович в якості постачальника та Новобілянська сільська рада в якості покупця уклали договір купівлі-продажу № АВ-ТА000056, за яким постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця елементи вуличних дитячих ігрових майданчиків - вуличний дитячий ігровий комплекс, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 та п. 3.2 договору № АВ-ТА000056 його сума складає 80 657,00 грн., розрахунки за товар проводяться на підставі рахунку на оплату у строк не більше одного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Згідно з п. 7.2 вказаного договору договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2018.

В якості додатку № 1 до названого договору було оформлено специфікацію на суму 80 657,00 грн. (без ПДВ) з поставки 1 штуки ігрового комплексу Q-22.

01.06.2018 ці ж самі сторони уклали ще два договори купівлі-продажу аналогічного змісту, а саме: договір купівлі-продажу № АВ-ТА000057 на суму 64 857,00 грн. та № АВ-ТА000058 на суму 59 092,00 грн.

Згідно зі специфікацією до договору № АВ-ТА000057 відповідач зобов'язався поставити позивачеві елементи вуличних дитячих ігрових майданчиків, а саме: джип А-54 у кількості 1 шт. вартістю 24 712,00 грн. без ПДВ, гойдалку металеву подвійну В-50 у кількості 1 шт. вартістю 11 842,00 грн. без ПДВ, карусель з кермом К-32 у кількості 1 шт. вартістю 14 603,00 грн. без ПДВ, карусель К-35 у кількості 1 шт. вартістю 13 690,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до специфікації до договору № АВ-ТА000058 відповідач зобов'язався поставити позивачеві елементи вуличних дитячих ігрових майданчиків, а саме: качалку на прижині "Метелик" К-23 у кількості 1 шт. вартістю 6 389,00 грн. без ПДВ, спортивний комплекс "Слоненя" (А-56) у кількості 1 шт. вартістю 19 882,00 грн. без ПДВ, будиночок "Хатинка" Р-21 у кількості 1 шт. вартістю 23 240,00 грн. без ПДВ, грибки гімнастичні С-69 (С-76) у кількості 1 шт. вартістю 4 105,00 грн. без ПДВ, качалку-балансир К-37 у кількості 1 шт. вартістю 5 746,00 грн. без ПДВ.

Матеріалами справи підтверджується, що 01.06.2018 позивач здійснив оплату товару за вищевказаними договорами, а саме: було перераховано 80 657,00 грн. за платіжним дорученням № 2 на підставі рахунку № АВ-ТА000056 від 31.05.2018; 64 847,00 грн. за платіжним дорученням № 3 на підставі рахунку № АВ-ТА000057 від 01.06.2018; 9 581,00 грн. за платіжним дорученням № 1 на підставі рахунку № АВ-ТА000058 від 01.06.2018; 24 149,00 грн. за платіжним дорученням № АВ-ТА000058 від 01.06.2018; 25 362,00 грн. за платіжним дорученням № 1 на підставі рахунку № АВ-ТА000058 від 01.06.2018.

26.06.2018 товар було передано від постачальника покупцеві згідно з видатковими накладними № АВ-ТА000056 на суму 80 657,00 грн., № АВ-ТА000057 на суму 64 847,00 грн. та № АВ-ТА000058 на суму 59 092,00 грн.

Згідно з відомостями, отриманими від позивача, монтаж та встановлення елементів вуличного дитячого майданчика та ігрового комплексу виконувався силами мешканців села за браком коштів для оплати відповідних підрядних робіт, а після встановлення закупленого обладнання, його було прийнято комісією сільради та складено акт введення в експлуатацію основних засобів та взято на баланс.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними описаних договорів, прокурор вказує на те, що загальна сума трьох договорів складає 204 596,00 грн. і предметом закупівлі за кожним з них є елементи вуличних дитячих ігрових майданчиків - вуличний дитячий ігровий комплекс ДК 021:2015:37535000-7 і в силу приписів ч. 7 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник не мав права закупати обладнання для дитячих майданчиків без застосування процедур закупівлі, визначених цим Законом, поділивши предмет закупівлі. Також прокурор посилається на порушення принципів здійснення закупівель, що виявилося в недотриманні вимоги Закону щодо оприлюднення позивачем змін до річного плану та порушення строків опублікування звітів про укладені договори, у зв'язку з чим договори є такими, що не відповідають ст. 203 Цивільного кодексу України.

У поданому позові прокурор просить припинити зобов'язання за договорами на майбутнє.

Суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заявленого позову та припинення договорів на майбутнє, зважаючи на таке.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

При цьому, суперечність договору актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9.

Так, ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дослідивши укладені сторонами договори, суд встановив, що кожен з них містить всі істотні умови, необхідні для договору купівлі-продажу, кожен укладений в належній формі уповноваженими на те особами та кожен з них є виконаним , адже відповідач передав товар, а позивач прийняв його та оплатив, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними і достовірними засобами доказування. Також судом не встановлено фактів невідповідності змісту кожного з цих договорів вимогам законодавства. Тобто, підстав для визнання їх недійсними за загальними положеннями Цивільного і Господарського кодексів судом не встановлено.

Враховуючи, що однією зі сторін за оспорюваними правочинами є орган місцевого самоврядування, предметом договорів є закупівля товарів за бюджетні кошти, то спірні правовідносини сторін підлягають правовому аналізу із застосуванням приписів Закону України "Про публічні закупівлі" як спеціального нормативного акту.

Так, у ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

У разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники обов'язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до ст. 10 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі" звіт про укладені договори оприлюднюється протягом одного дня з дня укладення договору.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівля здійснюється відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом п'яти днів з дня їх затвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2018 відбулося засідання тендерного комітету Новобілянської сільської ради щодо розгляду річного плану закупівель органу місцевого самоврядування, на якому було прийнято рішення про затвердження додатку до річного плану закупівель на 2018 рік та оприлюднення такого додатку на веб-порталі Уповноваженого органу, яким в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі" є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель. Рішення оформлені засідання тендерного комітету Новобілянської сільської ради протоколом № 1 від 29.01.2018.

У додатку до річного плану закупівель на 2018 рік було, серед іншого, було внесено в якості предмету закупівлі за кошти спеціального фонду бюджету сільської ради такий предмет як ДК 021:2015-3753000-7 каруселі, гойдалки, тири та інші атракціони з очікуваною вартістю біля 21 052,00 грн. за кодом економічної класифікації видатків № 2210. У якості договірної процедури було вказано прямий договір без торгів.

17.05.2018 відбулося засідання тендерного комітету Новобілянської сільської ради, на якому було ухвалено рішення про затвердження змін до додатку до річного плану закупівель на 2018 рік та про оприлюднення змін на веб-порталі Уповноваженого органу. З матеріалів справи вбачається, що внесені зміни, серед іншого, стосувалися включення до річного плану закупівель за рахунок коштів спеціального фонду предмету закупівлі ДК 021:2015-3753000-7 каруселі, гойдалки, тири та інші атракціони з очікуваною вартістю 170 866,00 грн. та 24 960,00 грн. шляхом укладення прямого договору без проведення торгів. Згідно з класифікатором за кодом економічної класифікації видатків вказані предмети закупівлі мають № 3110.

Як вказувалося вище, відповідні договори купівлі-продажу описаних предметів закупівлі були укладені Новобілянською сільською радою з фізичною особою - підприємцем Волковим Андрієм Володимировичем 31.05.2018 та 01.06.2018. товар передано, оплату внесено.

Розглядаючи заявлений спір, суд погоджується з позицією прокурора щодо розповсюдження на договори купівлі-продажу від 31.05.2018 та 01.06.2018 приписів Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, щодо обов'язку замовника забезпечити оприлюднення річного плану, додатку до річного плану та змін до них на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель, а також про оприлюднення звітів про укладені договори.

При цьому, посилання прокурора на те, що предмет закупівлі був поділений на частини з метою проведення процедури відкритих торгів доведене не було, а крім того, видається безпідставним у рахуванням того, що річний план закупівель органу місцевого самоврядування передбачав придбання обладнання вартістю біля 21 052,00 грн. за кодом економічної класифікації видатків № 2210. Такий план було затверджено у січні 2018 року, тоді як при внесенні змін до плану закупівель вже наприкінці травня 2018 року сільрадою було передбачено придбання обладнання за кодом економічної класифікації видатків № 3110, з очікуваною вартістю 170 866,00 грн. та 24 960,00 грн. Тобто, першочергово план закупівель передбачав придбання обладнання вартістю, менше ніж 200 000,00 грн., а внесені у подальшому зміни також не перевищували 200 000,00 грн., що згідно з ч. 2 ст. Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає для замовника обов'язок опублікувати звіти про укладені договори.

Крім того, сума кожного з оспорюваних договорів окремо не перевищує 200 000,00 грн., про що йдеться у ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі".

Матеріалами справи підтверджується, що звіти про укладені договори купівлі-продажу від 31.05.2018 та від 01.06.2018 між Новобілянською сільською радою та фізичною особою - підприємцем Волковим Андрієм Володимировичем були опубліковані 08.06.2018 на базі інформаційно-телекомунікаційної системи "Prozorro", тобто на 8 та 7 днів пізніше установленого Законом України "Про публічні закупівлі" строку.

В той же час доказів того, що зміни до річного плану не були оприлюднені на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель суду подані не були. У поданому позові прокурор лише обмежився посиланням на те, що зміни до річного плану оприлюднені не були.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Зважаючи на хід розгляду справи № 910/12040/18, предмет спору та підстави заявлених вимог, обов'язок доказування та подання доказів покладається на прокурора і позивача.

При зверненні до суду з цим позовом та після відкриття провадження у справі ні прокурор, ні позивач не надали суду належних, достовірних, достатніх і допустимих доказів відсутності оприлюднення як річного плану, так і змін до річного плану закупівель сільради, а також не зверталися до суду з клопотаннями про витребування доказів, не вказали на причини, які унеможливлюють подання певних фактичних даних.

Також, недоведеними слід вважати і посилання прокурора на можливі ризики неправомірного витрачання бюджетних коштів, обмеження конкуренції, оскільки конкретних фактів незаконного витрачання бюджетних коштів та наявності потенційних конкурентів на постачання товарів такого класу, наявності на ринку відповідних товарних пропозицій не було підтверджено.

Факт того, що звіт про укладені договори був оприлюднений лише 08.06.2018 підтверджується належними засобами доказування, разом з тим, суд не вбачає у цій обставині передумов для задоволення позовних вимог, оскільки не знаходить у такому недотриманні законодавства достатніх підстав визнати недійсними на майбутнє повністю виконаних договорів купівлі-продажу згідно з ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Так, ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України, яка була чинною до 06.02.2017, передбачалося, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Як встановлено судом, зобов'язання сторін за оспорюваними договорами станом на час звернення прокурора до суду з цим позовом виконані повністю, тобто припинені належним чином, що унеможливлює задоволення позовних вимог про припинення зобов'язання на майбутнє.

Враховуючи викладене, позовні вимоги судом відхиляються.

Розглядаючи заявлений спір суд вважає за доцільне навести нормативно вмотивовані міркування щодо суті позовних вимог безвідносно прив'язки до вимоги про визнання договорів недійсними на майбутнє. Так, матеріалами справи підтверджується, що закупівля позивачем обладнання відбувалася як придбання товарів з різними кодами економічної класифікації видатків, а саме: за КВЕД 2210 "предмети, матеріали, обладнання, інвентар" та за КВЕД 3110 "придбання обладнання і предметів довгострокового користування". Зокрема, за договором № АВ-ТА000056 від 31.05.2018 на суму 80 657,00 грн. закупався товар з кодом КЕКВ 3110, за договором № АВ-ТА000057 від 01.06.2018 на суму 64 847,00 грн. - товар з кодом КЕКВ 3110, за договором № АВ-ТА000058 від 01.06.2018 на суму 59 092,00 грн. - товар з кодом КЕКВ 3110 вартістю 49 511,00 грн. та вартістю 9 581,00 грн. за кодом КЕКВ 2210.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", наказів Міністерства фінансів України "Про затвердження національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі" від 12.10.2010 № 1202 та "Про затвердження Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету" від 12.03.2012 № 333 предмети, вартість яких не перевищує 6 000,00 грн., та строк використання яких перевищує один рік зараховуються до малоцінних необоротних матеріальних активів.

Товар вартістю 9 581,00 грн. за кодом КЕКВ 2210 був оплачений згідно з платіжним дорученням від 01.06.2018 № 1. З урахуванням всіх оплат за трьома договорами, у загальному підсумку вартість обладнання, придбаного за кодом КЕКВ 3110, склала 195 015,00 грн., за кодом КЕКВ 2210 - 9 591,00 грн., тобто в межах річного плану. Тобто, перевищення суми 200 000,00 грн., про яку йдеться у ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" відбулося лише на 4 606,00 грн. щодо малоцінного товару, що видається не значущим фактором для визнання договорів недійсними через невідповідність таких позовних вимог трискладовому тексту, що широко застосовується Європейським судом з прав людини, практика якого підлягає використанню національними судами України як джерело права. Аналіз поданого позову наводить на висновок про те, що при складанні позовної заяви не було враховано наслідки можливого визнання оспорюваних договорів недійсними у вигляді двосторонньої реституції або ж у вигляді звернення продавця товару до покупця з вимогами про відшкодування збитків, адже на момент звернення прокурора до суду дитячі майданчики на території Новобіляської сільської ради були облаштовані закупленим позивачем у відповідача товаром. Обладнання змонтоване просто неба, використовується для оздоровлення, фізичного розвитку і виховання дітей, а тому, наслідки можливого визнання договорів недійсними могли б призвести до необхідності його демонтажу і повернення відповідачеві з наступним відшкодуванням збитків через втрату ним товарного вигляду, а також позбавлення членів територіальної громади, зокрема, малолітніх та неповнолітніх дітей дитячого ігрового устаткування й елементів благоустрою відповідної території .

Описані можливі наслідки не відповідали б як найкращим інтересам дитини, так і трискладовому тесту, що являє собою юридичну конструкцію і засіб для перевірки наявності необхідних умов для обмеження прав, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тест вказує на те, що будь-яке обмеження права має пройти перевірку на відповідність сукупності вказаних трьох умов (законність, легітимна мета, необхідність у демократичному суспільстві). Обмеження, що не відповідає таким умовам, порушує право особи. Хоча назва "трискладовий тест" є умовною й прямо не передбачена у практиці Європейського суду з прав людини, власне умови зазначаються у багатьох рішеннях цього суду. Наприклад, у рішенні у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine) від 2.12.2010 р., заява № 30856/03, ЄСПЛ зазначив: 42. Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи кілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві". Така концепція міститься і в інших рішеннях Європейського суду з прав людини, наприклад у рішеннях у справах "Савіни проти України" (Saviny v. Ukraine) від 18.12.2008 р., заява № 39948/06, п. 47; "Вєренцов проти України" (Vyerentsov v. Ukraine) від 11.04.2013 р., заява № 20372/11, п. 51; "Сергій Волосюк проти України" (Sergey Volosyuk v. Ukraine) від 12.03.2009 р., заява № 1291/03, п. 81, та інших рішеннях), тобто її можна вважати усталеною практикою Європейського суду з прав людини.

Таким чином, позов, що розглядається, не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги про визнання договорів недійсними на майбутнє не можуть бути задоволені судом з описаних вище мотивів через невідповідність їх законодавству, а також у зв'язку з відсутністю необхідності у демократичному суспільстві.

Приймаючи до уваги все викладене вище, позов судом відхиляється, а судові витрати покладаються на прокурора відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 231, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.02.2019.

Суддя О.В. Мандриченко