УХВАЛА

м. Київ

30.01.2019Справа № 910/8635/18

За позовом Приватного підприємства "Компанія Енерджи"

до Акціонерного товариства "ОТП Банк"

приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича

про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності

В межах справи № 910/8635/18

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гінкстон"

до Приватного підприємства "Компанія Енерджи"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники:

Від позивача Яценко С.А. - представник

Від відповідача 1 Ігнатенко М.В. - представник

Від відповідача 2 не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/8635/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гінкстон" про банкрутство Приватного підприємства "Компанія Енерджи" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.08.2018.

18.10.2018 до Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство "Компанія Енерджи" з позовом до Акціонерного товариства "ОТП Банк" та приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.10.2018 прийнято позов Приватного підприємства "Компанія Енерджи" до Акціонерного товариства "ОТП Банк" та приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності до розгляду в межах справи № 9108635/18 про банкрутство Приватного підприємства "Компанія Енерджи" та призначено підготовче засідання на 26.11.2018.

15.11.2018 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача 1 - Акціонерного товариства "ОТП Банк" на позовну заяву про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності.

23.11.2018 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача 2 - приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.01.2019.

У судовому засіданні 16.01.2019 оголошено перерву до 30.01.2019.

У судовому засіданні 30.01.2019 представник позивача надав пояснення по суті поданого позову та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у Акціонерного товариства "ОТП Банк" на момент проведення реєстраційних дій було відсутнє суб'єктивне право, як іпотекодержателя щодо вчинення 16.07.2018 односторонніх дій із набуттям права власності на предмет іпотеки, проведення приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. відповідних реєстраційних дій щодо такого майна, у зв'язку з накладенням арешту на нерухоме майно на підставі постанови приватного виконавця Солонька М.М. в межах ВП № 56070165 від 28.03.2018, а також арештом всього нерухомого майна, внесеним державним реєстратором Ковіною І.В. на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 30.03.2018 у справі № 911/467/18.

Зважаючи на викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати недійсним правочин із набуття Акціонерним товариством "ОТП Банк" права власності на предмет іпотеки від 16.07.2018, а саме: на нежитлові приміщення, загальною площею 3 959,2 кв.м., що складаються з будівлі офісно-складських приміщень А, площею 1 691,5 кв.м., та складського приміщення Б, площею 2 267,7 кв.м. та знаходяться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 172, на підставі Договору застави (іпотеки) № PL 17-125/28-2 від 16.05.2017; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42068138 від 16.07.2018, прийняте приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. відповідно до якого було зареєстровано право власності за Акціонерним товариством "ОТП Банк" на нежитлові приміщення, загальною площею 3 959,2 кв.м. та зобов'язати приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон запис про право власності № 27049884.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні щодо обставин, викладених у позові заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позов Приватного підприємства "Компанія Енерджи" до Акціонерного товариства "ОТП Банк" приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

16 травня 2017 року між Приватним підприємством "Компанія Енерджи" (позивач) та Акціонерним товариством «ОТП Банк» (відповідач 1) був укладений Договір про надання банківських послуг № CR 17-099/28-2, у відповідності до умов якого Банк надав Клієнту банківську послугу - кредитну лінію та овердрафт (п.п.28.1., 28.2 Кредитного договору). Пунктом 34 Кредитного договору був встановлений Генеральний ліміту розмірі 13 000 000,00 грн. зі строком виконання зобов'язань, - до 31.05.2020 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір застави (іпотеки) № РL 17-125/28-2 від 16.05.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за № 613, заборона зареєстрована в реєстрі за № 614.

Відповідно до п. 25 Договору іпотеки предметом іпотеки є: нежитлові приміщення - літера А: будівля офісно-складського приміщення, загальною площею 1 691,5 кв.м.; літера Б: складське приміщення, загальною площею 2 267,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 172, заставною вартістю - 14 417 917,00 грн. та предмет застави - обладнання (основні засоби), а саме: автомобільні ваги вантажопід'ємністю 90 тон; резервуар для води; трансформаторна підстанція ПВ - 10 та В відгалуження в сторону ТП-589 ТП10/0 ИИВ-100 № 589; стрілочний перевод Р55 №73 під'їзної залізничної колії 15 м.п., під'їзна залізнична колія - 160 м.п., розвантажувально-навантажувальна підвищена естакада -124 м.п., що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 172.

Заставна вартість предмету іпотеки станом на 16 травня 2017 року була письмово погоджена сторонами та складала 14 417 917,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.07.2018 у справі № 91/2723/18 задоволено позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» та стягнуто з Приватного підприємства "Компанія Енерджи" на користь Банку 12 407 035 грн. 99 коп. заборгованості по кредиту, 972 972 грн. 76 коп. заборгованості по відсоткам, 769 049 грн. 40 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 212 235 грн. 87 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду судової справи № 910/2723/18, а саме 19.07.2018, відбулося часткове погашення заборгованості за рахунок предмету іпотеки, переданого позивачем за договором застави, у розмірі 13 825 000,00 грн. Зазначені кошти були направлені на часткове погашення заборгованості по Кредитному договору.

Відповідно до п. 15 Договору іпотеки Банк може задовольнити забезпечені іпотекою за Договором Іпотеки Боргові зобов'язання шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки. Сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору Іпотеки, являють собою окремий договір (правочин) про передачу Іпотекодавцем права власності на Предмет іпотеки Банку в рахунок виконання Боргових зобов'язань.

В силу зазначеного в цьому пункті, Іпотекодавець здійснює передачу Банку під відкладальною обставиною (умовою), а Банк набуває право власності щодо Предмета іпотеки за вартістю Предмета іпотеки, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якщо Сторони письмово не домовляться про іншу вартість.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Звіту про оцінку майна № 158-04-18 від 24.04.1018, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Приватним підприємством «Тасадор», величина ринкової вартості об'єкта оцінки станом на дату оцінки, з округленням до тисяч гривень без ПДВ становить 13 825 000,00 грн.

Передача Іпотекодавцем Банку прав власності на Предмет іпотеки вважається такою, що відбулася, і Банк вважається таким, що став власником Предмета іпотеки, з дати надання/направлення Банком письмового повідомлення Іпотекодавцю про набуття Банком права власності на Предмет іпотеки, суттєво за формою, що наведена в пункті 21 Договору Іпотеки. Сторони встановлюють, що Договір Іпотеки є достатньою правовою підставою для здійснення будь-якої реєстрації, у випадку необхідності, прав Банку щодо Предмету іпотеки. З моменту набуття права власності Банку на Предмет іпотеки сума Боргових зобов'язань зменшується на вартість Предмета іпотеки, що визначена в Повідомленні про набуття.

Передача Банку прав власності на Предмет іпотеки здійснюється в силу та на підставі Договору Іпотеки, і не вимагає в подальшому підтвердження будь-якою додатковою угодою Сторін або будь-яким іншим чином.

Сторони домовились, що здійснення Банком права позасудового врегулювання, що передбачене цим пунктом, можливе лише за обставини, що Банком було надано/направлено Повідомлення про порушення, проте Клієнтом/Іпотекодавцем не було виконано/задоволено протягом 30 (тридцяти) календарних днів Боргових зобов'язань в повному обсязі.

В матеріалах справи наявні копії повідомлення про порушення вих. № 06-73-3-3/654 від 15.02.2018 та повідомлення про набуття майна вих. № 73-3-73-3-1/2957 від 19.07.2018, а також докази їх направлення та вручення.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на Предмет іпотеки є відповідне застереження в іпотечному договорі.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.15 № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі данихзаяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено ії видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, іпотека Банку була зареєстрована належним чином ще 16 травня 2017 року, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 16.05.2017 № 87183183, тобто раніше за накладення арешту на нерухоме майно на підставі постанови приватного виконавця Солонька М.М. в межах ВП № 56070165 від 28.03.2018.

Чинне цивільне законодавство гарантує іпотекодержателю цього майна, право на задоволення за рахунок предмету іпотеки виключно його вимог, а не вимог інших кредиторів іпотекодавця, тобто інший кредитор не може задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці Банку.

З таким висновком Київського апеляційного господарського суду погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01.11.2018 у справі № 911/467/18.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, переглядаючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі № 910/4772/17 дійшов висновку, що оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання на момент пред'явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов'язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наявність арешту приватного виконавця Солонька М.М., накладеного на все майно Боржника, в межах виконавчого провадження № 56070165 від 28.03.2018 про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва, виданого 21.03.2018 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.18 у справі № 10/23071/17, яким стягнуто з Приватного підприємства "Компанія Енерджи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гінкстон» заборгованість у розмірі 1 214 670,00 грн., не може бути підставою для відмови в одержанні Іпотекодержателем задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Щодо арешту нерухомого майна, внесеним державним реєстратором Ковіною І.В. на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 30.03.2018 у справі № 911/467/18 судом встановлено наступне.

Як вбачається з відзиву відповідача 1 на дану позовну заяву, 30.03.2018 Господарський суд Київської області постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - Предмет іпотеки, що належало на праві приватної власності позивачу.

В подальшому, ухвалою суду апеляційної інстанції від 24 квітня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» та зупинено дію ухвали Господарського суду Київської області від 30.03.2018 на час здійснення апеляційного провадження.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 дану ухвалу суду першої інстанції було скасовано. Вказана постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.11.2018.

Таким чином, враховуючи, що станом на дату реалізації Банком свого права та задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, дія ухвали Господарського суду Київської області від 30.03.2018 про арешт нерухомого майна та заборони проведення реєстраційних дій щодо такого майна, була зупинена, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно набуто право власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь- який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

А тому, твердження позивача, що, спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису є помилковим.

Зазначений висновок позивача також спростовується правою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц.

Крім того, суд вважає також безпідставними доводи позивача щодо того, що дійсна вартість предмету іпотеки - нерухомого майна значно перевищувала дійсний розмір заборгованості боржника перед Акціонерним товариством «ОТП Банк», зважаючи на наступне.

Частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Статтею 2 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» закріплено, що оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Договору про проведення оцінки № 158-04-18 від 24.04.2018 оцінка предмету іпотеки проводилась суб'єктом оціночної діяльності, а саме: Приватним підприємством «Тасадор».

Відповідно до Звіту про оцінку майна № 158-04-18 від 24.04.2018 величина ринкової вартості об'єкта оцінки станом на дату оцінки, з округленням до тисяч гривень без ПДВ становить 13 825 000,00 грн.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Приватного підприємства "Компанія Енерджи" до Акціонерного товариства "ОТП Банк" та приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності.

Керуючись ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 73-74, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва ,

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні позову Приватного підприємства "Компанія Енерджи" до Акціонерного товариства "ОТП Банк" та приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам та розпоряднику майна боржника.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження даної ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя П.П. Чеберяк