РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2019Справа № 910/21404/17
За позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі:

1) Кабінету Міністрів України;

2) Міністерства оборони України;

3) Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України

до Київської міської ради,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Установи " 28 управління начальника робіт" Міністерства оборони України

про визнання недійсним рішення.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від прокуратури - Толстореброва О.О. (посвідчення №047854);

від позивача-1 - Колток О.М. (адвокат);

від позивача-2 - Сулима І.В. (представник за довіреністю);

від позивача-3 - не з'явився;

від відповідача - Власенко І.І. (представник за довіреністю);

від третьої особи - Яценко Й.В. (адвокат).

СУТЬ СПОРУ:

Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №644/644 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі "28 управління начальника робіт" по вул. Россошанській, 3 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва житла військовослужбовцям".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прийняте Відповідачем оскаржуване рішення № 644/644 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі "28 управління начальника робіт" по вул. Россошанській, 3 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва житла військовослужбовцям" було прийнято з порушення приписів статей 13, 77, 84, 141, 142, 155 Земельного кодексу України, статті 24 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки лист Міністра оборони України від 06 лютого 2008 року № 220/416, в якому було надано згоду на припинення права користування частини земельної ділянки військового містечка № 147 площею 1,95 га, що розташована на вул. Россошанській, 3 у м. Києві, не є тотожним заяві про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 26 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2018 року, закрив провадження у справі № 910/21404/17. Верховний Суд постановою від 11.09.2018 скасував вищезазначені постанову Київського апеляційного господарського суду та ухвалу Господарського суду міста Києва та передав справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, де дана справа згідно повторного автоматизованого розподілу надійшла на новий розгляд до судді Сташківа Р.Б. та була прийнята ним до провадження.

Позивач-1, Кабінет Міністрів України, позов повністю підтримав, оскільки він згоди на припинення права користування частиною земельної ділянки військового містечка №147 площею 1,95 га, що розташована на вул. Россошанській, 3 у м. Києві, не надавав, відтак, Київська міська рада не мала права приймати щодо неї рішення про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення. І також, Кабінет Міністрів України звернув увагу, що Київською міською радою було неправомірно вказано інше цільове призначення земельної ділянки при наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення.

Київська міська рада проти позову заперечує, та зазначає, що не здійснювала розпорядження вказаною земельною ділянкою, оскільки оскаржуваним рішення лише надала згоду на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, а не розпорядилася ділянкою, у тому числі - не передавала її у постійне користування. І також, КМР зауважує, що спірне рішення не припинило права Міністерства оборони України щодо постійного користування цією ділянкою.

Також КМР зазначає, що відповідно до наказу начальника Центрального спеціалізованого будівельного управління від 28.09.2004 №219 «Про закріплення військового містечка №147 за Установою « 28 управління начальника робіт» військове містечко та інші будівлі і споруди були закріплені відповідно до акту приймання (передачі) за Установою « 28 управління начальника робіт», і також, що Міністр оборони України листом від 06.08.2008 надав згоду на припинення права користування земельною ділянкою.

Позивач-1, Кабінет Міністрів України, у відповіді на відзив спростовує твердження Київської міської ради та зазначає, що розпорядження землями державно власності, та зокрема землями оборони, здійснюється виключено у встановленому законом порядку, наслідком чого є підготовка проекту рішення та прийняття КМУ рішення про передачу відповідної земельної ділянки державної власності у власність іншій особі (зміна форми власності), і такого рішення не приймалося. Також, КМУ стверджує, що прийняття КМР рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі - фактично є актом розпорядження цією ділянкою, оскільки КМР діяло як власник (представник власника) надаючи згоду на вчинення дій щодо свого майна - дій по розробленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі, а реалізація цього проекту передбачає перехід (відведення) земельної ділянки Установі. Тоді як власником вказаної земельної ділянки є держава, а вона вказаного рішення про розпорядження не приймала.

Позивач-3, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, також подало відповідь на відзив, у якому доводи відзиву відхиляє, а позов прокуратури підтримує, зазначаючи, що відвід земельної ділянки, щодо якої КМР було прийнято спірне рішення, було здійснено на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління ще у 1948 році, і рішення від 1948 року враховуючи норми тогочасного земельного законодавства є достатньою правовою підставою для користування Київським квартирно-експлуатаційним управлінням цією земельною ділянку, та її перебування у складі земель державної власності, зокрема, земель оборони.

Позивач-3 також зазначає, що лист Міністерства оборони України від 06.08.2008 про надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою є неправомірним, що Позивач-3, як безпосередній землекористувач, згоди на вилучення не надавав, а Кабінет Міністрів України відповідного рішення про вилучення не приймав.

Щодо наказу Міністра оборони України № 271 від 14.07.2004, то Позивач-3 зазначає, що всупереч посиланням на даний наказ, ним та складеним на його підставі актом від 09.09.2004 була передана не земельна ділянка військового містечка №147 (або її частина), а виключно будівлі і споруди.

Прокурор також подав пояснення (заперечення) на відзив Київської міської ради, у яких доводи КМР відхилив, оскільки остання протиправно розпорядилася землями оборони, тобто, приймаючи оскаржуване рішення перевищила свої повноваження.

Третя особа проти задоволення позову заперечує, посилаючись, що на підставі наказу Міністра оборони України від 14.07.2004 № 271 частина земельної ділянки разом з будівлями та спорудами військового містечка № 147 була передана Центральному спеціалізованому будівельному управлінню МОУ під проектування та будівництво житла, і Керівництво Центрального спеціалізованого будівельного управління і звернулося до КМР щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надання її під будівництво.

Третя особа зазначає, що у подальшому на виконання наказу начальника Центрального спеціалізованого будівельного управління МОУ від 28.09.2004 № 219 за відповідними актами частину будівель військового містечка № 147 було передано Третій особі, у зв'язку з чим у лютому 2008 року Міністерством оборони України була надана згода про припинення права користування вищезазначеною земельною ділянкою і передачу в установленому порядку замовнику будівництва - Третій особі, і що між МОУ та Третьою особою було укладено договір № 227/ДБ-020 від 14.03.2008 про співпрацю, на підставі якого Третя особа і вважає, що отримала право на будівництво на земельній ділянці військового містечка №147, натомість Третя особа передає іншій КЕЧ інші визначені договором та вкладеним у його межах актом квартири.

Також, Третя особа зазначає, що оскаржуване рішення не змінює форми власності земельної ділянки.

Військова прокуратура Центрального регіону України у наданих суду поясненнях черговий раз зауважувала, що Відповідач протиправно розпорядився землями оборони і надав згоду на зміну їх цільового призначення, так як Кабінет Міністрів України таких відповідних рішень не приймав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури, сторін та третьої особи, які приймали участь у засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих №17-с 1948 року поновлено відвід земельних ділянок загальною площею близько 380 га в Дарницькому районі другій КЕЧ Київського району МВС СРСР під розміщення військових містечок №№ 87, 147, 159, 182, 183 та 193 в межах та на умовах згідно проекту Управління у справах архітектури м. Києва; копія плану земельних ділянок - витягу з вказаного проекту Управління у справах архітектури м. Києва, та копія рішення №17-с - залучені до справи.

На час винесення вказаного рішення діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, відповідно до якого відвід земель для оборонного відомства здійснювався за загальними правилами «землевпорядного провадження», і відповідно до його п. 157-158 розділу 1 частини 3 вказано, що:

«- 157. В состав государственных земельных имуществ входят все те земли, которые остаются в едином государственном земельном фонде после предоставления из него земель в непосредственное пользование трудовых землепользователей и их объединений, а также городов и поселений городского типа.

- 158. В состав государственных земельных имуществ не входят земли, находящиеся под лесами, горными разработками, железными дорогами, крепостями и подобными им военными сооружениями и проч. Все эти земли находятся в управлении соответствующих ведомств на основании особых о том правил. По миновании надобности в означенных землях для специальных целей, они поступают в состав государственных земельных имуществ.

- Примечание. Отвод земель специального назначения и перечисление их в состав государственных земельных имуществ совершается по общим правилам землеустроительного производства».

Тобто, допускалось існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди та які заходились в управлінні відповідних відомств.

Відтак, земельна ділянка, на якій розмішувалось, зокрема, військове містечко № 147, у м. Києві, відноситься до земель оборони та належала державі. І оскільки ця земельна ділянка відводилась у користування у 1948 році, коли діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, який не передбачав встановлення державного акту на право постійного користування земельними ділянками, то саме по собі рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 17-е від 1948 року було достатньою правовою підставою для користування земельною ділянкою.

При цьому, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (Позивач-3, КЕУ) є правонаступником другої КЕЧ Київського району МВС СРСР внаслідок наступних змін:

- на підставі директиви голови штабу В.С. № ОМУ/5/308144 від 27.12.1948, директиви КВО №ОРГ/1/0912 від 13.01.1949 2-га Квартирно-експлуатаційна частина Київського району перейменована у Печерську квартирно-експлуатаційну частину Київського району;

- на підставі директиви голови штабу С.В. № ОШ/4/145 н/с від 19.02.1957, директиви КВО № ОМУ/1/6581 від 01.03.1957 Печерська квартирно-експлуатаційна частина Київського району перейменована в Київську квартирно-експлуатаційну частину району;

- на підставі Директиви начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 2.04.1994 №115/1/3440 та наказу начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Києва від 01.08.1994 № 2, 01.08.1994 сформовано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Києва, який є правоприємником Київської квартирно-експлуатаційної частини району та Дарницької квартирно-експлуатаційної частини району, що розформовані;

- на підставі Директиви Міністра оборони України № 115/1/050 від 27.01.2001 та наказу начальника Квартирно-експлуатаційного управління (м. Київ) від 25.01.2001 № 20, 25.01.2001 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Києва переформовано у Квартирно- експлуатаційне управління (м. Київ) та переведено на новий штат - № 41/051-51 (01);

- на підставі Директиви Міністра оборони України № 115/1/0120 від 27.03.2001 та наказу Київського квартирно-експлуатаційного управління від 10.04.2001 № 72, 10.04.2001 Квартирно-експлуатаційне управління (м. Київ) перейменоване в Київське квартирно- експлуатаційне управління.

Підсумовуючи, Київське квартирно-експлуатаційне управління є правонаступником 2-ої Квартирно-експлуатаційна частина Київського району, якій на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих № 17-с від 1948 року було поновлено відвід земельних ділянок, і зокрема, земельної ділянки під розміщення військового містечка № 147, і ця земельна ділянка, що була відведена 2-ій КЕЧ Київського району, не вибувала з категорії земель оборони, її призначення не було змінено у встановленому законом порядку, та станом на даний час вона перебуває на обліку та у користуванні Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Отже, земельна ділянка під військове містечко № 147, у м. Києві, перебуває у власності держави уповноваженим органом управління якої є Міністерство оборони України, в особі Київського КЕУ, як землекористувача.

Листом від 06.02.2008 №220/416 на адресу Голови Київської міської державної адміністрації (який одночасно є головою Київської міської ради) Міністром оборони України було надано згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки військового містечка №147 площею 1,95 га по вул. Росошанській, 3 в м. Києві.

У подальшому, рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 №644/644 Установі "28 управління начальника робіт" Міністерства оборони України (Третя особа, Установа) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,94 га (земельна ділянка державної власності) в постійне користування для будівництва житла військовослужбовцям згідно з планом-схемою. Рішення винесено на підставі клопотання Установи від 09.09.2014, код земельної ділянки 63:438:044к, адреса: м. Київ, Дарницький район, вул. Россошанська, 3, у постійне користування, цільове призначення - для будівництва житла військовослужбовцям.

Згідно зі ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР», встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Згідно зі ст. 77 Земельного кодексу України (тут і надалі - ЗК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин), землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Навколо військових та інших оборонних об'єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Таке саме визначання та такий самий правовий статус земель оборони наведений у Законах України «Про використання земель оборони» та «Про Збройні Сили України».

Згідно зі ст. 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

До повноважень вищого органу виконавчої влади, як Кабінет Міністрів України, відповідно до ст. 13 ЗК України належать, зокрема, такі повноваження в галузі земельних відносин, як розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Натомість, Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оборону України», Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Міністерство оборони України, зокрема, здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до п.п. 45, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (затв. наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 р. N 483), передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Так, відповідно до п. 4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил (затв. постановою КМУ від 29 серпня 2002 р. N 1282), передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням:

1) Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 2-1 цього Порядку (військові містечка, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил і не плануються до використання за цільовим призначенням; нерухоме майно (будівлі, споруди, об'єкти незавершеного будівництва, приміщення, інше нерухоме майно));

2) Міноборони - щодо об'єктів, визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього Порядку (інше окреме індивідуально визначене (рухоме) майно; житловий фонд, інші об'єкти соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів.).

Пунктом 7 указаного Порядку окремо передбачено, що пропозиції щодо передачі військового майна за рішенням Кабінету Міністрів України погоджуються Міноборони з відповідними органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними установами і організаціями або територіальними громадами сіл, селищ, міст, районними або обласними радами, а також Мінфіном, Мінекономіки, Фондом державного майна та Держкомстатом. Погоджені пропозиції Міноборони разом з обґрунтуванням подає Мінекономіки.

Мінекономіки на підставі поданих пропозицій та рішення Міноборони про вилучення військового майна з оперативного управління військових частин готує в установленому порядку проект відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм Законів та підзаконних нормативно-правових вбачається, що Кабінет Міністрів України є єдиним уповноваженим органом державної влади щодо прийняття рішень з питання передачі військового нерухомого майна, до якого відносяться і земельні ділянки (землі оборони), та зокрема, щодо прийняття рішення з питання передачі спірної земельної ділянки військового містечка №147 (його частини) площею 1,95 га по вул. Росошанській, 3 в м. Києві - Київській міській раді та/або Установі "28 управління начальника робіт" Міністерства оборони України.

Проте Кабінетом Міністрів України такого рішення не приймалося; у матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Отже, за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України про передачу спірної земельної ділянки військового містечка №147 (його частини) площею 1,95 га по вул. Росошанській, 3 в м. Києві, Київській міській раді, остання не мала повноважень розпоряджатись землями оборони та приймати стосовно неї рішення, і зокрема, надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі для будівництва житла.

Відповідно до ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 142 ЗК України «Добровільна відмова від права власності або права постійного користування земельною ділянкою», припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Держава, в особі Кабінету Міністрів України, як власник земель оборони, не відмовлялася на користь Київської міської ради від земельної ділянки військового містечка №147 (його частини) площею 1,95 га по вул. Росошанській, 3 в м. Києві, угода про передачу земельної ділянки не укладалася.

Землекористувач земельної ділянки військового містечка №147 (його частини) площею 1,95 га по вул. Росошанській, 3 в м. Києві з заявою до власника земельної ділянки - держави України в особі Кабінету Міністрів України, про добровільну відмову землекористувача - також не звертався.

Описаний вище лист Міністра оборони України від 06.02.2008 №220/416, адресований Київській місткій раді, не є заявою, адресованою до власника, про добровільну відмову землекористувача від права постійного користування землею, в розумінні ст. 142 ЗК України.

При цьому, слід окремо зазначити, що відповідно до Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (затв. наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483) землі (земельні ділянки) надаються військовим частинам, військово-навчальним закладам, установам, підприємствам та організаціям Збройних Сил України для їх розміщення та постійної діяльності.

Відповідно до п. 25 вказаного Положення, облік усіх земель, наданих для потреб Міністерства оборони України, здійснюється згідно з Керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України.

Облік земель у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні ведеться на підставі матеріалів інвентаризації земель Міністерства оборони України в місті Києві, що затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.12.1995 № 406. Належність таких земельних ділянок за цільовим призначенням до земель оборони підтверджується проведеною інвентаризацією земель оборони на території міста Києва у 1995 році, на підтвердження чого до справи залучено акт інвентаризації земель Міністерства оборони України на території в/м № 147 з Планом земельної ділянки, складеним за результатами інвентаризації.

Відповідно до пунктів 45 та 50 вказаного Положення, передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до п. 9 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 406/2011, рішення Міністра оборони приймаються у вигляді наказів або директив, і будь-яких наказів або директив про надання згоди на припинення права постійного користування земельною ділянкою військового містечка №147 (його частини) площею 1,95 га по вул. Росошанській, 3 в м. Києві - з боку Міністерства рони України не приймалось.

І також Київським КЕУ, як безпосереднім землекористувачем земельної ділянки військового містечка №147 в м. Києві, жодних заяв про припинення права постійного користування цією спірною земельною ділянкою - не видалось.

Щодо наказу Міністра оборони України, на який посилається Відповідач та Третя особа, то ним було визначено Начальнику Національної академії оборони України та начальнику Головного КЕУ Збройних Сил України організувати вилучення з балансу Київського КЕУ і безоплатно передати в якості наділення основними фондами, а начальнику Центрального спеціалізованого будівельного управління - прийняти на баланс частину будівель в/м №147 у м. Києві згідно з переліком військового майна, що додається. І на виконання вищевказаного Наказу за Актом (передачі) будівель, споруд і території військового містечка від 09.09.2004 було здійснено передачу будівель до Центрального спеціалізованого будівельного управління, тобто, за вказаним актом не передавалась земельна ділянка, а виключно будівлі і споруди. Тому заперечення Третьої особи щодо отримання від Центрального спеціалізованого будівельного управління за наступними наказами та актами будівель, споруд і земельної ділянки - відхиляються, так як, як було вказано вище - земельна ділянка Центральному спеціалізованому будівельному управлінню не передавалася, відтак, і розпоряджатися нею він права не мав.

Тому судом відхиляються посилання Третьої особи, що вона є користувачем земельної ділянки військового містечка №147 в м. Києві, і також відхиляються посилання на договір № 227/ДБ-020 від 14.03.2008 про співпрацю - відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства він не є підставою для набуття Третьою особою права на земельну ділянку військового містечка №147 в м. Києві.

Відтак, земельна ділянка військового містечка №147 (його частини) площею 1,95 га по вул. Росошанській, 3 в м. Києві не вибувала з державної власності у встановленому законом порядку, не втрачала свій статус земель оборони та не набувала статусу земель комунальної власності територіальної громади міста Києва, тому Київська міська рада не мала права надавати дозвіл Установі "28 управління начальника робіт" Міністерства оборони України на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки для будівництва житла військовослужбовцям.

Отже, як було вказано вище, повноваження щодо розпорядження землями державної власності відносяться до виключних повноважень Кабінету Міністрів України (ст. 13 ЗК України).

При цьому, судом враховано, що розпорядженням від 24.12.2007 № 1231-р Кабінет Міністрів України зупинив прийняття, зокрема, міністерствами, як суб'єктами управління об'єктами державної власності, рішень про відчуження об'єктів державної власності, передачу їх у комунальну власність та вчинення будь-яких інших дій, які можуть призвести до відчуження об'єктів державної власності.

Згідно з Положенням про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08. 2006 № 1080, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань має забезпечити використання земельних ділянок, виділених для потреб Збройних Сил.

Отже, Міністерство оборони, як центральний орган виконавчої влади, може приймати рішення стосовно земель оборони в межах прав, наданих користувачу земельної ділянки (ст. 95 ЗК України).

Крім того, статтею 20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як було вказано вище судом, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 17-с 1948 року «О возобновлении отвода второй КЗЧ района МВС СССР, земельних участков в Дарницком районе» поновлено відвід земельних ділянок загальною площею 380 га в Дарницькому районі другій КЕЧ Київського району МВС СРСР під розміщення військових містечок № 87, 147, 159, 182, 183 та 193 в межах та на умовах згідно проекту Управління у справах архітектури м. Київ.

А відповідно до листа Міністра оборони України від 06.02.2008 № 220/416 до Голови Київської міської державної адміністрації (який одночасно є головою КМР) Міністерство оборони України надало згоду не тільки на припинення права користування частиною земельної ділянки орієнтовною площею 1,95 га військового містечка № 147 по вул. Росошанській, 3 у Дарницькому районі м. Києва, а і на зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки із земель оборони на землі житлової та громадської забудови із подальшим відведенням її в установленому порядку замовнику будівництва Установі « 28 Управління начальника робіт» у відповідності до кадастрової справи № К-9873.

Спірним рішенням Київської міської ради № 644/644 від 10.12.2014 і було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі « 28 управління начальника робіт» по вул. Россошанській, 3 у Дарницькому районі м. Києва орієнтовною площею 1,94 га в постійне користування для будівництва житла, однак, статтею 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, чого Київською міською радою у даному випадку дотримано не було.

Отже, рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №644/644 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі "28 управління начальника робіт" по вул. Россошанській, 3 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва житла військовослужбовцям" винесено протиправно, з перевищенням наданих Київській міській раді повноважень, оскільки остання не мала права приймати рішення щодо розпоряджатися землями державної власності, та зокрема, землями оборони.

Суд зауважує, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі - фактично є актом розпорядження цією ділянкою, оскільки КМР діяло як власник (представник власника) надаючи згоду на вчинення дій щодо свого майна - дій по розробленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі, а реалізація цього проекту передбачає своїм наслідком перехід (відведення) земельної ділянки Установі зі зміною цільового призначення з земель оборони на землі забудови.

Тоді як власником вказаної земельної ділянки є держава, і вона такого рішення про розпорядження своїм майном не приймала.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно зі ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право вернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення оскаржуваним рішенням норм закону та прийняття його КМР з перевищенням повноважень встановлено судом та обгрунтовано вище в рішенні.

Щодо порушення оскаржуваним рішенням цивільних прав та інтересів Позивачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Так, об'єктом спірного рішення КМР є земельна ділянка, що розташована в межах військового містечка № 147 у м. Києві, та яка на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 21 грудня 1948 року №17-с була відведена у користування другій Квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України.

Підставою позову прокуратури є те, що спірне рішення КМР суперечить актам законодавства та порушує права та інтереси держави, в особі Кабінету Міністрів України, як центрального органу виконавчої влади, який за законом є власником земель державної власності (які є землями оборони), Міністерства оборони України, як органу, уповноваженого здійснювати функції управління землями оборони, та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, як законного користувача земельної ділянки, яка стала об'єктом оспорюваного рішення Київської міської ради.

Права позивачів Київська міська рада порушила тим, що прийняттям оскаржуваного рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Третій особі, КМР фактично прийняла актом розпорядження цією ділянкою, оскільки КМР діяло як власник (представник власника) надаючи згоду на вчинення дій щодо свого майна - дій по розробленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Третій особі, і реалізація цього проекту передбачає перехід (відведення) земельної ділянки Третій особі. Тоді як Кабінет Міністрів України, як центральний орган виконавчої влади, який за законом є власником земель державної власності (які є землями оборони), відповідного рішення не приймав, а Міністерство оборони України, як орган, уповноважений здійснювати функції управління землями оборони, та Київське КЕУ, як законний користувач земельної ділянки, у встановленому законом порядку не зверталися до Кабінету Міністрів України щодо надання згоди не вилучення цієї ділянки з земель державної власності, та зокрема, з земель оборони.

Оскільки ані Кабінет Міністрів України, ані Міністерство оборони України, ані Київське КЕУ не зверталось до суду з таким позовом, то звернення прокуратури у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на захист інтересів держави у даних правовідносинах суд визнає здійсненим правомірно.

Інші доводи сторін та третьої особи, наведені ними у заявах по суті спору, судом розглянуті, але до уваги при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору (задоволення позову з наведених вище підстав) не впливають.

Судовий збір відповідно до статті 129 ГПК України покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №644/644 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Установі "28 управління начальника робіт" по вул. Россошанській, 3 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва житла військовослужбовцям".

Стягнути з Київської міської ради на користь Військової прокуратури Центрального регіону України витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1600 грн., за подання апеляційної скарги у розмірі 1762 грн.

Стягнути з Київської міської ради на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1762 грн., за подання касаційної скарги у розмірі 3524 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 12.02.2019

Суддя Сташків Р.Б.