ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 року м. Дніпро Справа № 904/3415/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “Майстер – Буд”

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 р.

( суддя Новікова Р.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 15.11.2018 р. )

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Майстер – Буд”,

м. Дніпро

до Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській

області,

м. Дніпро

про визнання за Позивачем права користування нерухомим майном ( приміщення в будинку військової кафедри площею 366,40 кв. м., розміщене за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 38а на другому поверсі трьохповерхового будинку Національної металургійної академії України ) на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-1585-ОД від 01.05.2005 р., укладеного між сторонами.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Майстер - Буд” звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, про визнання за Позивачем права користування нерухомим майном ( приміщення в будинку військової кафедри площею 366,40кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 38а на другому поверсі трьохповерхового будинку Національної металургійної академії України), на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-1585-ОД від 01.05.2005 р., укладеного між сторонами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Майстер – Буд” подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 р. у справі № 904/3415/18 та прийняття нового рішення, про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що автоматичного продовження договору на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не відбулося, оскільки відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

При цьому Скаржник зазначає, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області наполягало на припиненні Договору оренди на підставі Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закону України «Про освіту», однак Відповідач відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору не повідомив Позивача про припинення спірного Договору в передбачені Законом строки, а лист № 11-02-03227 від 21.05.2018 р. «Про припинення договору оренди» від 01.05.2005 р., Позивач отримав лише в липні 2018 p., крім того, згідно з п. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендарі який належним чином виконував свої обов’язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору, а Міністерство освіти і науки України, в установлений законом термін, не направляло на адресу Позивача листа про намір органу управління використовувати зазначене майно для власних потреб, тому ТОВ «Майстер - Буд» відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначив, в своїх позовних вимогах, що вважає Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.05.2005 р. №12/02-1585-ОД чинним, а правовідносини продовженими.

Водночас, на думку Скаржника, Відповідач не мав зауважень до Позивача, з приводу надання останнім витребуваних документів, для пролонгації договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу, Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, Регіональне відділення посилається на те, що ненадання ТОВ «Майстер-Буд» переліку необхідних для продовження дії договору оренди документів унеможливило проведення повторної оцінки орендованого майна та продовження терміну дії договору на новий строк.

Регіональне відділення також вказує на те, що відповідно до ч. 4. ст. 80 Закону України «Про освіту», об’єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають використанню не за освітнім призначенням. Відповідь від Міністерства освіти і науки України на лист № 07-02-02859 Регіональне відділення отримало лише 09.07.2018 р. Враховуючи те, що договір оренди від 01.05.2005 р. № 12/02-1585-ОД офіційно діяв до 01.03.2018 р. та з урахуванням змін у Законі України «Про освіту» щодо передачі в оренду приміщень, які безпосередньо знаходяться у закладах освіти, та недотриманням умов договору, Регіональне відділення на Регіональне відділення, керуючись нормами чинного законодавства, на правових підставах припинило дію договору оренди.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Майстер – Буд”. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 22.01.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2019 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 07.02.2019 р.

Позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належний чином.

Беручи до уваги, що розгляд апеляційної скарги вже відкладався, встановлений приписами ГПК України строк розгляду апеляційної скарги спливає, а також те, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності вказаного представника сторони.

У судовому засіданні 22.01.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.05.2005 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області ( Орендодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Майстер-Буд” ( Орендар ) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-1585-ОД, відповідно до п. 1.1 якого (в редакції додаткової угоди від 20.06.2007 р.), Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно приміщення в будинку військової кафедри (майно), площею 366,40кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 38-А на другому поверсі трьохповерхового будинку, що знаходиться на балансі Національної металургійної академії України. Майно передається в оренду з метою розміщення суб'єкту господарювання, що проводить діяльність з ремонту об'єкту нерухомості.

Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але після дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна. Передача майна відповідно відбулася за підписаним сторонами актом приймання-передачі 01.05.2005 р.

В п. 10.1 договору сторонами визначений строк дії договору, а саме з 01.05.2005 р. до 01.04.2006 р.

Крім того, п. 10.1 встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції та узгодження балансоутримувача договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

Додатковою угодою від 20.08.200 7р. до договору сторонами внесені зміни до п. 10.1 та встановлено, що договір діє до 01.03.2008 р.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 р. у справі № 904/6259/17 задоволені позовні вимоги та визнано за ТОВ “Майстер-Буд” право на користування нерухомим майном (приміщення в будинку військової кафедри площею 366,40 кв. м., розміщеним за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 38а, на другому поверсі трьохповерхового будинку Національної металургійної академії України) на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-1585-ОД від 01.05.2005р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та ТОВ “Майстер-Буд” на час дії договору.

Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що договір продовжив свою дію з 01.03.2008 р. по 01.03.2009 р., з 01.03.2009 р. по 01.03.2010 р., з 01.03.2010 р. по 01.03.2011 р., з 01.03.2011 р. по 01.03.2012 р., з 01.03.2012 р. по 01.03.2013 р., з 01.03.2013 р. по 01.03.2014 р., з 01.03.2014 р. по 01.03.2015 р., з 01.03.2015 р. по 01.03.2016 р., з 01.03.2016 р. по 01.03.2017 р., з 01.03.2017 р. по 01.03.2018 р.

Місцевим господарським судом також було встановлено, що в листі № 11-02-01512 від 07.03.2018 р., отриманим Позивачем в березні 2018 р., Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області повідомило Орендаря про необхідність надання до відділення заяви про пролонгацію договору оренди разом з пакетом документів. Вимога про надання копії технічного паспорту (за наявністю), копії плану-схеми, завіреного балансоутримувачем, довідки балансоутримувача обумовлена потребою проведення оцінки об’єкта оренди згідно ст. 11 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Докази надання Позивачем на адресу Відповідача витребуваних документів в матеріалах справи відсутні.

В листі-заяві № 90 від 21.03.2018 р. Позивач просить Відповідача розглянути питання продовження орендних відносин за договором № 12/02-1585-ОД від 01.05.2005 р. на один рік. Вказаний лист не містить посилань на те, що до нього в якості додатків додавались витребувані відповідачем документи.

В листі № 11-02-01512 від 07.03.201 8р. було проінформовано Орендаря, що у разі відмови від виконання викладених вимог, цей лист вважатиметься заявою про припинення договору оренди з 02.03.2018 р.

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №98/95-ВР від 14.03.1995 р. (із змінами та доповненнями) договір оренди припиняється у зв’язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №98/95-ВР від 14.03.1995 р. (із змінами та доповненнями), що кореспондується зі ст. 284 ГК України та ст. 764 ЦК України, термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З огляду на положення п. 10.1 договору та вищенаведені норми законодавства, господарським судом встановлено, що Орендодавець мав заявити про припинення договору в строк з 02.03.2018 р. по 02.04.2018 р.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про відсутність обумовлених законом підстав для визнання за Позивачем права користування нерухомим майном на підставі Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-1585-ОД від 01.05.2005 р., укладеного між сторонами, оскільки автоматичного продовження дії договору на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” № 98/95-ВР від 14.03.1995 р. (із змінами та доповненнями) не відбулося.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача з огляду на таке.

Предметом даного спору є державне майно, яке здавалося в оренду Позивачу. Отже, до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, мають бути застосовані не лише умови договору, але й положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також положення Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою КМУ від 10.08.1995 №629 та чинної на момент звернення відповідача до позивача з пропозицією про продовження дії спірного договору, які є спеціальними нормами права, що визначають певні особливості укладення та пролонгації договорів оренди державного майна.

Положеннями ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Відтак, законом прямо передбачено обов'язок здійснення оцінки майна у разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки перед укладенням договору про продовження дії договору оренди такого об'єкта державного майна, що виключає дію загальної норми про автоматичну пролонгацію договору оренди за заявою орендаря ( ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна") щодо такого об'єкта оренди.

Таким чином, як слушно зазначив суд першої інстанції при застосуванні процедури пролонгації спірного договору оренди необхідно враховувати положення ст. 11 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, що виключає безумовне продовження договорів оренди державного майна, яке не оцінювалося Фондом державного майна України понад три роки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2018 р. у справі № 908/1435/17.

В даному випадку, остання оцінка майна була проведена в січні 2005 р., Позивач був поінформований про спеціальні вимоги законодавства та про необхідність здійснення оцінки державного майна, яке не оцінювалося понад три роки, як передумову для продовження дії договору оренди.

Окрім того, як зазначає Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області об’єкт оренди зазначений у позові відноситься до об’єктів та майна державного закладу освіти, який відповідно до ч. 4. ст. 80 Закону України «Про освіту», не підлягає використанню не за освітнім призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР ). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Майстер – Буд” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 р. у справі № 904/3415/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 11.02.2019 року

Головуючий суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                  І.М. Подобєд