ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.01.2019 м. Ужгород Справа № 907/497/18

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В. ,

розглянувши матеріали

за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м.Ужгород

до відповідача фізичної особи-підприємця Ганусич Наталії Юріївни, м.Ужгород

про стягнення суми 100020,68 грн. збитків, у відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України та ст.ст.224,225 Господарського кодексу України

За участю секретаря судового засідання Дергачової Ю.А.

Представники:

від позивача - Данканич А.Е. (дов. № 32.01-12/107 від 22.01.19)

від відповідача - Січка В.В., адвокат (договір б/н від 04.10.18)

СУТЬ СПОРУ: стягнення суми 100020,68 грн. збитків, у відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України та ст.ст.224,225 Господарського кодексу України.

Департамент міського господарства Ужгородської міської ради звернувся до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Ганусич Наталії Юріївни суми 100020,68 грн збитків, у відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України та ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України. Пояснив, що користування спірною земельною ділянкою без укладення договору оренди та нездійснення плати за таке користування позбавило позивача можливості отримати дохід в межах розміру орендної плати. Підставою для нарахування плати за фактичне використання земельної ділянки в період з 27.08.2015 року до моменту державної реєстрації права оренди землі, котра здійснена (13.02.2018 року) є п. 40 додаткової угоди від 22.01.2018р. до договору оренди землі від 02.12.2005р, яким сторони дійшли згоди, що при підписанні договору оренди землі його дія розповсюджується, в т. ч. і щодо зобов'язання внесення плати за фактичне користування землею, за період від 27.08.2015 року до завершення строку його дії, визначеного рішенням сесії Ужгородської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.08.2018 року відкрито провадження у справі №907/497/18, постановлено розглянути справи в порядку загального позовного провадження, встановлено строк для подання відповідачем відзиву та призначено підготовче засідання.

У поданому суду відзиві відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки не погоджується з визначеною позивачем ціною позову. Наголосив, що така сформована Позивачем на підставі заборгованості по сплаті орендної плати за землю Відповідачем за період з серпня 2015 року до моменту фактичного подання позовної заяви до суду. Заперечуючи розрахунок позивача відповідач подав суду лист від 12.10.2018 року Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області, а також довідку про відсутність у нього заборгованості по орендній платі станом на 17.06.2016 року.

Позивач у відповіді на відзив зауважив, що відповідач, підписуючи Додаткову угоду від 22.01.2018, з огляду на її пункт 40, визнає факт використання земельної ділянки, а також не заперечує проти сплати коштів за фактичне використання землі протягом спірного періоду. Стосовно ж поданих відповідачем доказів, то вважає, що відомості отримані з довідки ДФСУ ДГП у м. Ужгороді можуть бути такими, що відповідають дійсності, оскільки Відповідачем погашено заборгованість, котра виникла внаслідок несплати орендної плати за договором, що діяв в період з 26.08.2010 - 26.08.2015 років. При цьому, наголосив, що в даному конкретному випадку мова йде про заборгованість, що виникла внаслідок фактичного використання землі в період з 27.08.2015 року до моменту державної реєстрації права оренди землі, котра здійснена 13.02.2018р, а також заборгованості, котра виникла внаслідок систематичної несплати орендної плати за договором після реєстрації права оренди по червень 2018 (включно). Тобто, в період з вересня 2015 по червень 2018 (включно), на його переконання, виникла заборгованість в розмірі 118593,48 грн. + 1788,27 грн. (дебетове сальдо станом на кінець серпня 2015р.) = 120381,75 грн.

У поданому запереченні відповідач зауважив, що, на його переконання, договір оренди землі було поновлено на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені додатковою угодою від 19.08.2010 року про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 02.12.2005 року з врахуванням додаткової угоди від 16.06.2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 07.05.2007 року. Саме тому вважає, що позиція позивача у справі щодо застосування умов додаткової угоди від 22.01.2018 року до врегулювання відносин між сторонами за попередній період внаслідок автоматичної пролонгації договору оренди від 02.12.2005 року відповідно до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі», є хибною. Крім того, наголосив, що в матеріалах справи відсутні докази протиправної поведінки позивача під час дії договору оренди землі від 02.12.2005 року, в тому числі щодо використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, із порушенням вимог збереження стану об'єкта оренди, природоохоронного законодавства тощо. Ним також проте подано суду банківські квитанції про часткову сплату орендної плати і за 2018 рік.

В свою чергу, заявою від 28 листопада позивач зменшив позовні вимоги, у зв'язку зі сплатою відповідачем у період жовтень-листопад 2018 року суми 22291,70 грн орендної плати. За таких обставин, сума заявлених ним позовних вимог становить 100020,68 грн за період вересень 2015 року - січень 2018 року.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

У судовому засіданні 23.01.2019 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між управлінням майнової політики Ужгородської міської ради та приватним підприємцем Ганусич Наталією Юріївною 02 грудня 2005 року укладено договір оренди землі площею 507 кв.м у місті Ужгороді, по вул. Франка, для комерційної діяльності. Договір зареєстрований Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.12.2005 року №111. Вказана ділянка була передана за актом приймання -передачі від 05.12.2005 року.

В подальшому дія договору неодноразово продовжувалась, а розмір орендної плати коригувався на підставі додаткових угод від 07.05.2007, від 08.04.2008, від 16.06.2015 та від 19.08.2010року.

З огляду на державну реєстрацію Додаткової угоди від 19.08.2010року, проведену 26.08.2010 року (якою Договір оренди землі продовжено на 5 років), відносини між сторонами були врегульовано укладеним Договором та додатковими угодами до нього, до 26.08.2015 включно.

Між тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.12.2009 року у справі №5п-772/09 встановлено, що на спірній земельній ділянці наявний об'єкт нерухомості, банно-оздоровчий комплекс площею 115,1кв.м, право власності на який визнано за Ганусич Н.Ю.- відповідачем у справі.

В подальшому, на виконання рішення Ужгородської міської ради від 21.12.2017 року №955 між сторонами у спорі укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 02.12.2005 року, якою Договір оренди землі викладений у новій редакції.

Строк дії договору: до 21 грудня 2018 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Нова редакція договору містить нову нормативно-грошову оцінку земельної(их) ділянки(нок) та встановлений відповідно до неї розмір орендної плати, який складає сукупно 3714,56грн. в місяць. При цьому, відповідно до п. 12 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії(п. 12 ).

Пунктом 40 Договору сторони дійшли згоди, що при підписанні договору оренди землі його дія розповсюджується на період від 27.08.2015 року до завершення строку його дії, визначеного рішенням Ужгородської міської ради про поновлення договору оренди земельних ділянок. Також сторони дійшли згоди щодо зобов'язання орендаря до сплати плати за землю за фактичне її використання у період від 27.08.2015 до моменту державної реєстрації права оренди землі.

Оскільки за період з 27.08.2015 орендар не повертав земельні ділянки орендодавцю, тобто фактично здійснював користування нею без правових підстав та не сплачував плату за таке користування, чим завдав збитки власнику землі-територіальній громаді міста в особі Ужгородської міської ради, останній звернувся з позовом до суду з вимогою стягнути 100020,68 грн несплаченого розміру плати за землю за фактичне її використання, погоджене сторонами у спорі згідно з пунктом 40 Договору оренди в новій редакції.

Оцінюючи наведені обґрунтування та подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні під час розгляду в судовому засіданні як кожного окремо, так і в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 206 ЗК України та статтею 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Згідно зі статтею 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України ) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Поряд з цим, Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України). Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи та фізичні особи, які використовують земельні ділянки, а також особи, бездіяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Судом встановлено в діях відповідача наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення. Зокрема, відповідач в порушення вимог Земельного кодексу України, після закінчення строку дії договору новий договір оренди земельної ділянки не оформив, плату за користування землею належно не сплачував. Відсутність доказів перешкоджання з боку позивача або будь-яких інших осіб в укладенні договору оренди на спірну земельну ділянку, а також той факт, що на ній розташоване належне йому майно, свідчить про наявність вини у неукладені зазначеного договору саме з боку відповідача. Не укладання договору оренди та не внесення відповідачем орендної плати за використання спірної земельної ділянки призвело до завдання позивачу збитків у вигляді не отриманого доходу у розмірі плати за користування вказаною земельною ділянкою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, завданими позивачу, полягає у протиправній бездіяльності відповідача щодо укладання останнім договору оренди земельної ділянки та, як наслідок, не внесення відповідачем орендної плати за землю.

Таким чином, суд констатує про підставність вимоги позивача про відшкодування неотриманого ним доходу за користування належною йому земельною ділянкою.

Поряд з цим, в укладеному в новій редакції Договорі оренди спірної земельної ділянки(у пункті 40) сторони у спорі дійшли згоди, що у орендаря наявне зобов'язання (обов'язок) сплатити плату за землю за фактичне її використання у період від 27.08.2015 року до моменту державної реєстрації право оренди землі, тобто до 13.02.2018.

Суд приймає до уваги той факт, що умови вказаного договору відповідали волі сторін, оскільки такий був підписаний в добровільному порядку і в подальшому ніким не оспорювався, а, відтак, в силу норми Закону, є обов'язковим для виконання сторонами.

Наведене дає підстави вважати, що Відповідач визнає факт використання земельної ділянки, а також не заперечує проти сплати коштів за фактичне використання землі.

Пунктом 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (п. 2 ст. 628 ЦК України).

Зважаючи на наведені норми, суд доходить висновку, що чинне законодавство дозволяє сторонам укладати змішані договори та визначати їх зміст на власний розсуд, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення в обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, тобто шляхом стягнення суми 100020,68грн плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів (по суті, збитків) на підставі п. 40 Договору оренди землі.

При цьому, розмір збитків у вигляді не отриманого доходу у розмірі плати за користування спірною земельною, заявлений позивачем, є обґрунтованим, оскільки розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем, у відповідності до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку за 2015-2017 роки, та, відповідно, розміру орендної плати.

Доводи відповідача про відсутність заборгованості з огляду на надану Ужгородською ОДПІ інформацією не є спроможними спростувати вищеприведених висновків суду, оскільки в поданому листі йдеться про сплату орендної плати, без вказівки на період, за який вона сплачується; контррозрахунку відповідачем суду подано не було.

Судом відхиляються твердження відповідача про продовження дії договору від 19.08.2010 року на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки Договір оренди землі вважається поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині восьмій статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка, однак, укладена у місячний строк не була.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на підставі поданих сторонами доказів судом встановлено та констатоване доведення обґрунтованості позовних вимог, відтак, такі підлягають до задоволення.

Отже, позов належить задовольнити повністю.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 20, 41, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 129, 216, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Ганусич Наталії Юріївни(АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1) на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, 3, код 36541721) суму 100020,68 грн.(Сто тисяч двадцять гривень 68 коп.) та 1500,31грн(Одна тисяча п'ятсот гривень 31 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов'язковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.02.2019

Суддя Васьковський О.В.