ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/453/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2018 р.

по справі № 916/453/18

за позовом Державної екологічної інспекції у Одеській області

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області

про стягнення 496 598,45 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_2

час та місце ухвалення рішення: 18.07.2018 р., м. Одеса, пр. - т Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області

повний текст складено та підписано: 30.07.2018 р.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2018 р. по справі № 916/453/18 та призначено її до розгляду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

В березні 2018 р. Державна екологічна інспекція у Одеській області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області про стягнення 496 598,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства було встановлено, що в порушення п. 9 ст. 44 та ст. 48 Водного кодексу України, відповідач в період з 22.03.2014 р. по 05.04.2017 р. здійснював водокористування без дозволу на спеціальне водокористування, чим завдав державі збитки.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.07.2018 р. позов Державної екологічної інспекції у Одеській області задоволено у повному обсязі.

Наведене рішення мотивоване тим, що відповідач здійснював спеціальне водокористування у період з 22.03.2014 р. по 05.04.2017 р. на підставі дозволу від 27.12.2011 р. № УКР2780-А/Оде, строк дія якого закінчився 21.03.2014 р., чи порушив вимоги Водного кодексу України.

Не погодившись з наведеним рішенням, ОСОБА_1 сільська рада Біляївського району Одеської області оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Також ОСОБА_1 сільська рада Біляївського району Одеської області посилається на той факт, що здійснювала спеціальне водокористування без порушення вимог чинного законодавства, оскільки органом, що видав дозвіл на спеціальне водокористування, не приймалось рішення про припинення такого права.

Державна екологічна інспекція у Одеській області в поданому до Південно-західного апеляційного господарського суду відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2014 р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області видано ОСОБА_1 сільській раді Біляївського району Одеської області дозвіл на спеціальне водокористування № УКР2780-А/Оде зі строком дії до 21.03.2017 р.

Наказом Державної екологічної інспекції в Одеській області від 16.03.2017 р. № 138 оформлено направлення № 68пр про проведення в період з 23.03.2017 р. по 05.04.2017 р. планової перевірки дотримання ОСОБА_1 сільською радою Біляївського району Одеської області вимог природоохоронного законодавства.

За результатами проведеної перевірки, Державною екологічною інспекцією в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_1 сільська рада Біляївського району Одеської області у період з 22.03.2014 р. по 05.04.2017 р. здійснювала водокористування при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, про що зазначено в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 05.04.2017 р.

З урахуванням зазначеного акту, інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389, здійснено розрахунок шкоди, завданої державі самовільним використанням води за відсутністю дозвільних документів, розмір якої становить 496 598,45 грн.

04.04.2017 р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення № 000317, яким зафіксовано порушення посадовою особою ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області ст. 44 Водного кодексу України.

05.01.2018 р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області направлено на адресу ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області претензію № 4 про відшкодування збитків, завданих державі, внаслідок порушення законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища в розмірі 496 598,45 грн.

Наведена претензія залишена ОСОБА_1 сільською радою Біляївського району Одеської області без реагування, що і зумовило звернення Державною екологічною інспекцією в Одеській області до господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ч. 1 ст. 149 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За приписами ст. 151 Господарського кодексу України суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).

Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до ст. 2 Водного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обгрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Згідно зі ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

В силу приписів ч. ч. 1-2 ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 49 наведеного Кодексу спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

За приписами ст. 50 Водного кодексу України строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 55 зазначеного Кодексу право юридичних та фізичних осіб на спеціальне водокористування припиняється у разі закінчення строку спеціального водокористування.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Одеській області, послався на той факт, що відповідач здійснював спеціальне водокористування у період з 22.03.2014 р. по 05.04.2017 р. на підставі дозволу від 27.12.2011 р. № УКР2780-А/Оде, строк дії якого закінчився 21.03.2014 р., чим порушив вимоги Водного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого господарського суду, оскільки в цей період часу порядок припинення права спеціального користування визначався ст. 56 Водного кодексу України, відповідно до якої припинення права спеціального водокористування здійснюється:

1) за клопотанням водокористувача у випадках, передбачених пунктом 1 статті 55 цього Кодексу;

2) за рішенням органу, що видав дозвіл на спеціальне водокористування, у випадках, передбачених пунктами 2 - 4 статті 55 цього Кодексу;

3) за рішенням Кабінету Міністрів України або відповідних рад у випадках, передбачених пунктами 5 і 7 статті 55 цього Кодексу;

4) на вимогу органу, який видав дозвіл на спеціальне водокористування, у випадках, передбачених пунктами 6 і 8 статті 55 цього Кодексу.

Припинення права на спеціальне водокористування в усіх випадках здійснюється органом, що видав дозвіл на спеціальне водокористування.

За приписами п. 2 ст. 55 Водного кодексу України право юридичних та фізичних осіб на спеціальне водокористування припиняється у разі закінчення строку спеціального водокористування.

Тобто, право спеціального водокористування, що виникло на підставі спеціального дозволу може припинитись шляхом прийняття органом, що видав відповідний дозвіл, рішення про його припинення.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області приймалось рішення щодо припинення дії спеціального дозволу від 27.12.2011 р. № УКР2780-А/Оде.

Отже, за відсутністю рішення про припинення дії спеціального дозволу від 27.12.2011 р. № УКР2780-А/Оде, підстави вважати дії ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області зі спеціального водокористування у період з 22.03.2014 р. по 05.04.2017 р. незаконними у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Державною екологічною інспекцією у Одеській області не надано доказів завдання державі збитків, у зв'язку зі здійсненням відповідачем спеціального водокористування.

З огляду на викладене, підстави для покладення на ОСОБА_1 сільську раду Біляївського району Одеської області відповідальності у вигляді відшкодування нарахованих позивачем збитків у сумі 496 598,45 грн. відсутні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або не правильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2018 р. по справі № 916/453/18 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 272 282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2018 р. по справі № 916/453/18 скасувати.

У задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Одеській області відмовити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Одеській області (65107, м. Одеса, пр. - т Шевченко, 12, , відомості про рахунки відсутні) на користь ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області (67652, Одеська область, Біляївський район, село Мирне, вул. Леніна, 96-В, , відомості про рахунки відсутні) судовий збір в сумі 11 173,46 грн. за перегляд справи № 916/453/18 Південно західним апеляційним господарським судом.

Доручити місцевому господарському суд видати накази, оформленні відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в порядку та на умовах, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.02.2019 р.

Головуючий суддя: Л. В. Лавриненко

Судді: О.Ю. Аленін

ОСОБА_3