ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.02.2019 р. Справа № 914/2376/16

За скаргою: Фізичної особи-підприємця Гулки Ореста Ярославовича, м. Львів,

на дії: Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича , м. Львів,

про: визнання неправомірною та скасування постанови ВП №58053395 про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2019 р. з примусового виконання наказу №914/2376/16, виданого 16.12.2016 р.,

у справі за позовом: Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гулки Ореста Ярославовича, м. Львів,

про: стягнення заборгованості та зобов'язання звільнити земельну ділянку.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від скражника: не з'явився,

Від стягувача: Кохан Олег Іванович (довіреність №2901/вих-746 від 29.10.2018 р.),

Приватний виконавець: Пиць Андрій Андрійович.

29.01.2019 р. на розгляд господарського суду Львівської області Фізичною особою-підприємцем Гулкою Орестом Ярославовичем подано скаргу від 24.01.2019 р. про визнання неправомірною та скасування постанови ВП №58053395 про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2019 р. з примусового виконання наказу №914/2376/16, виданого 16.12.2016 р., винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем.

Ухвалою суду від 30.01.2019 р. розгляд скарги призначено на 07.02.2019 р. У судовому засіданні 07.02.2019 р. оголошувалася перерва до 08.02.2019 р. для надання сторонам можливості ознайомитися із матеріалами справи.

Представник скаржника у судове засідання 08.02.2019 р. не з'явився. Вимоги, викладені у скарзі, обґрунтовуються тим, що 11.01.2019 р. відкрито виконавче провадження на підставі наказу №042363, виданого 13.12.2016 р. господарським судом Львівської області на примусове виконання рішення від 28.11.2016 р., винесеного у справі №914/2376/16 та яке набрало законної сили. Даним наказом зобов'язано Фізичну особу-підприємця Гулку Ореста Ярославовича звільнити земельну ділянку, спеціально визначену для забезпечення паркування транспортних засобів у м. Львові на вул. В. Стуса (транспортна розв'язка) площею 598,00 кв.м. Постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем, скаржник вважає незаконною та необґрунтованою, а також такою, що прийнята із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».У оскаржуваній постанові та виконавчому документі (наказі господарського суду Львівської області від 13.12.2016 р.), на думку скаржника, не зазначено точної адреси земельної ділянки та її кадастрового номера, а тому в силу п. 6 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ мав бути повернутий приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення. Крім цього, скаржником зазначається, що особа, дії якої оскаржуються, діяла всупереч вимогам п.4, 6 ч.2 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено, що приватному виконавцю встановлюється заборона на примусове виконання рішень, за якими стягувачем є держава, державні органи; рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності. З наведених підстав скаржник просить суд постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2019 р. - визнати неправомірною та скасувати. У відповіді на відзив приватного виконавця (вх. №5517/19 від 07.02.2019 р.) повторно зазначає, що виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а також просить суд не брати до уваги постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №914/1754/17 від 11.09.2018 р., оскільки такі висновки не можуть застосовуватися у цьому провадженні, адже прийняті з інших підстав. Зазначає, що предметом розгляду даної скарги не є подібні правовідносини, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 р., а зовсім інші підстави в сукупності.

Представник стягувача 08.02.2019 р. з'явився у судове засідання, через канцелярію суду подав пояснення (вх. №5060/19 від 05.02.2019 р.). Скаргу, подану ФОП Гулкою О.Я., вважає безпідставною та поданою із пропущенням строку звернення до суду. У поясненнях посилається на наявні у матеріалах справи відповіді Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, у яких вказується, що в результаті проведеної перевірки встановлено, що ФОП Гулка О.Я. після закінчення терміну дії Договору №132 П/Т здійснює підприємницьку діяльність на паркувальномуавтомайданчику, який йому передавався згідно вищезазначеного Договору. Предметом звільнення є майданчик для паркування та його конструктивні елементи, які відповідно до умов Договору №132 П/Т від 01.04.2011 р. не передавалися у власність територіальної громади м. Львова з підстав неможливості демонтажу, а тому майно не є комунальним і саме приватний виконавець вправі здійснювати таке виконання рішення суду. Доводи скаржника, наведені у відповіді на відзив приватного виконавця, вважає безпідставними, та просить суд не брати їх до уваги.

08.02.2019 р. приватний виконавець прибув у судове засідання, усно підтримав позицію, наведену у відзиві (вх. №5181/19 від 06.02.2019 р.) на скаргу. У задоволенні скарги ФОП Гулки О.Я. просив відмовити з наступних підстав: наказ господарського суду Львівської області від 13.12.2016 р. у справі №914/2376/16 прийнятий до виконання, оскільки виконавчі дії у рішенні про зобов'язання боржника здійснюються виключно щодо самого боржника, а не до комунального майна. В силу вимог ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» приватному виконавцю заборонено вчиняти дії щодо майна державної чи комунальної власності, однак не заборонено чинити дії на користь майна державної чи комунальної власності. Статтею 63 цього ж Закону встановлено, що виконавчі дії, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії, проводяться виключно щодо боржника та його майна. Підтримав позицію стягувача щодо поданої відповіді на відзив. Додатково зазначив, що вчинені ним виконавчі дії з примусового виконання рішення суду на підставі наказу від 13.12.2016 р. не порушили права стягувача, в іншому випадку, останній повинен був би звернутися із відповідною скаргою про визнання дій приватного виконавця незаконними.

Розглянувши матеріали справи, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

- Рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2016 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 р. та постановою Вищого господарського суду України від 16.08.2017 р., зобов'язано Фізичну особу-підприємця Гулку Ореста Ярославовича звільнити земельну ділянку спеціально визначену для забезпечення паркування транспортних засобів у м. Львові на вул. В. Стуса (транспортна розв'язка) площею 598,00 кв.м.

- 13.12.2016 р. господарським судом Львівської області видано наказ на примусове виконання зазначеного рішення.

- 03.07.2017 р. Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради звернувся до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою №25-вих-2169 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу від 13.12.2016 р. До вищезазначеної заяви додатково було додано світлокопія договору від 01.04.2011 року №132 «Про використання земельної ділянки спеціально зазначеної для забезпечення паркування транспортних засобів» та рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2016 р. у справі №914/2376/16.

- Листом від 18.07.2017 р. №22454 Сихівським відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області було надіслано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, мотивуючи тим, що відсутня дата народження боржника у заяві про відкриття виконавчого провадження.

- Листом від 31.10.2017 року №36373 Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області було надіслано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підставвідсутності у виконавчому документі адреси земельної ділянки. Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, з підстав, наведених вище.

- Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви та Договору №132 П/Т, що є додатком до неї, позивач просив суд зобов'язати фізичну особу-підприємця Гулку Ореста Ярославовича звільнити земельну ділянку, спеціально визначену для забезпечення паркування транспортних засобів у м. Львові на вул. В. Стуса (транспортна розв'язка) площею 598,00 кв.м., кадастрового номеру земельної ділянки не вказано.

- 11.01.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову ВП №58053395 про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Львівської області від 13.12.2019 р. для примусового виконання рішення від 28.11.2016 р.

- Скаржник просить суд визнати дану постанову приватного виконавця неправомірною та скасувати, оскільки вважає такі дії приватного виконавця Пиць А.А. незаконними та вчиненими із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (положення ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимогами п.1 ч.1 ст.3 цього ж Закону передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Скаржник зазначає, що виконавчий лист є таким, що не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі п.6 вказаної статті повинен був повернутися приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, оскільки у ньому відсутня адреса земельної ділянки, яку необхідно звільнити боржнику, та її кадастровий номер.

Частиною першою ст.4 вищенаведеного Закону встановлено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

У позовній заяві та Договорі №132 П/Т, що є додатком до неї, позивач просив суд зобов'язати фізичну особу-підприємця Гулку Ореста Ярославовича звільнити земельну ділянку, спеціально визначену для забезпечення паркування транспортних засобів у м. Львові на вул. В. Стуса (транспортна розв'язка) площею 598,00 кв.м., кадастрового номеру земельної ділянки не вказано. Позивачем чітко зазначено, що предметом договору є майданчик для паркування, тому не потрібно зазначати кадастровий номер земельної ділянки.

Щодо правомочності приватного виконавця здійснювати примусове виконання рішення у даному випадку, суд зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Скаржник посилається на п.4,6 наведеної статті, як на підставу, що унеможливлює примусове виконання рішення власне приватним виконавцем.

Приймаючи до виконання наказ, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. прийняте рішення про те, що при відкритті виконавчого провадження права сторін не порушені, оскільки виконавчі дії у рішенні про зобов'язання боржника здійснюються виключно щодо самого боржника, а не до комунального майна. Статтею 63 цього ж Закону встановлено, що виконавчі дії, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії, проводяться виключно щодо боржника та його майна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.09.2018 р. у справі №914/1754/17 наведено правову позицію щодо аналогічних дій приватного виконавця Пиць А.А., які визнано правомірними. Зокрема, у постанові зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» не заборонено приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії на користь державних підприємств та органів місцевого самоврядування, в тому числі, спрямовані на примусове виселення юридичних осіб з державного чи комунального нерухомого майна.

Частиною 2 ст.24 вищенаведеного Закону встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, з місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з ч.3 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Дійсно, з метою захисту прав суб'єктів права державної та комунальної власності Законом України «Про виконавче провадження» суттєво обмежено повноваження приватного виконавця щодо виконання рішень судів у справах, у яких боржником виступає держава, державний орган чи орган місцевого самоврядування, зокрема, заборонено вчиняти виконавчі дії щодо майна, яке належить державі чи перебуває у комунальній власності. Проте, зазначеним Законом не заборонено приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії на користь державних підприємств та органів місцевого самоврядування, які є стягувачами.

Суть примусового виконання наказу у цій справі полягає у звільненні Фізичною особою-підприємцем Гулкою Орестом Ярославовичем земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів у м. Львові на вул. В. Стуса (транспортна розв'язка) площею 598,00 кв.м. Тобто, виконавчі дії приватного виконавця Пиць А.А. стосуються примусового звільнення спірної ділянки (паркувального автомайданчика), встановлення факту відсутності боржника та його майна на цьому майданчику, та не стосуються вчинення виконавчих дій щодо майна комунальної власності. Тому, наведені у відповіді на відзив (вх. №5517/19 від 07.02.2019 р.) заперечення боржника суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки боржник невірно трактує норму ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» в частині виконання судових рішень щодо майна державної чи комунальної власності. Таким чином, всі вчинені приватним виконавцем Пиць А.А. виконавчі дії стосуються виключно боржника і його майна, а не нерухомого майна, яке належить територіальній громаді м. Львова.

Щодо заперечень стягувача про пропуск боржником строку для звернення зі скаргою, суд зазначає, що згідно п.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Суд звертає увагу Департаменту на наступне: 17.01.2019 р. скаржнику уперше стало відомо про факт відкриття виконавчого провадження; скарга ФОП Гулки О.Я. датована 24.01.2019 р. та надіслана 25.01.2019 р, що підтверджується поштовою експрес-накладною відділення поштового зв'язку, що є додатком до скарги. Останній день строку припадає на 30.01.2019 р., тому боржником не пропущено строк звернення до суду.

Статтею 339, п. «а» ч. 1 ст. 340 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Стаття 343 Господарського процесуального кодексу встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на наведені вище норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог за скаргою Фізичної особи-підприємця Гулки Ореста Ярославовича на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича.

Керуючись ст.ст. 234, 342, 343-345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Гулці Оресту Ярославовичу у задоволенні скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, визначеному розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію у справі №914/2376/16 можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Повний текст ухвали складено 11.02.2019 р.

Суддя Козак І.Б.