ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа №914/472/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Н.Кишенюк

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2- адвокат, представляє інтереси на підставі довіреності №007Др-7-0119;

від відповідача: ОСОБА_3-адвокат, представляє інтереси на підставі довіреності №б/н від 03.10.18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго, №09-5003-вих. від 25.06.2018

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 (суддя Козак І.Б., м.Львів, повний текст рішення складено 06.06.2018)

у справі № 914/472/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ,,Львівгаз, м.Львів,

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго, м.Львів,

про: стягнення заборгованості у розмірі 6 194 322,48 грн.

В С Т А Н О В И В :

рішенням Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 у справі №914/472/18 (суддя Козак І.Б.) позов (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ,,Львівгаз до Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго про стягнення 1 965 053,70 грн. пені, 605 361,31 грн. інфляційних нарахувань, 558 491,18 грн. -3 % річних- задоволено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що факт надання послуг з розподілу природного газу за період січень 2016 р.- січень 2018 р., підтверджується наявними в матеріалах справи ОСОБА_2 наданих послуг, підписаними повноважними представниками сторін Договору. Однак, отримавши товар, відповідач повністю та вчасно його не оплачував. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність заявлених позивачем до стягнення пені, інфляційних нарахувань, а також 3 % річних.

Щодо заяви відповідача про зменшення суми пені, суд першої інстанції зазначив, що Господарським процесуальним кодексом України в редакції, що діє з 15.12.2017, тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення, не передбачено права суду зменшувати заявлені до стягнення штрафні санкції за клопотанням сторони.

Не погоджуючись з даним рішення, відповідач подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 у справі № 914/472/18 та прийняти нове рішення, яким вимоги задоволити частково, а саме зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення на 90 %, відмовити в задоволенні у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних, розрахованих у період дії Договору про реструктуризацію заборгованості на розподіл природного газу від 01.06.2017, посилаючись, зокрема, на те, що рішення є незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що за період дії договору на розподіл природного газу № 094205Е2СSАТ016 від 01.01.2016 між ЛМКП ,,Львівтеплоенерго та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації ,,Львівгаз було укладено два договори на реструктуризацію заборгованості, а саме договір від 28.04.2016 № РЗ287280416 та № б/н від 01.06.2017 про розтермінування заборгованості за договором на розподіл природного газу.

Таким чином, суд першої інстанції не надав правильної оцінки факту погодження між сторонами зміни порядку погашення заборгованості. Отже, нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних на час дії договорів реструктуризації заборгованості, на думку апелянта, є неправомірним. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що нарахування проводились за період, який в подальшому був включений в договір про реструктуризацію заборгованості.

Суд не надав значення, що заборгованість перед ПАТ ,,Львівгаз погашалась в тому числі за рахунок проведення взаєморозрахунків згідно Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природній газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №209/у від 17.01.2017., 1376/у від 22.02.2017., №140/УТГ від 16.03.2017. Підписання спільних протокольних рішень свідчить, що сторони даного спору фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу та погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень.

Окрім того, на думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено останньому у клопотанні про зменшення суми пені, керуючись лише нормами Господарсько процесуального кодексу України.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі просить взяти до уваги той факт, що ЛМКП ,,Львівтеплоенерго належить до комунальних підприємств, перебуває у важкому фінансовому становищі, повязаному із збитковістю та економічною нерентабельністю затвердженого тарифу та несвоєчасністю розрахунку споживачів за послуги з опалення та гарячого водопостачання, та з урахуванням відсутності заборгованості за спірний період, вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018 справу №914/472/18 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4 та суддям Гриців В.М. та Бонк Т.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго на рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 у справі №914/472/18 та надано строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 30.07.2018 справу № 914/472/18 призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.09.2018.

Згідно наказу №06-03/236 від 12.09.2018 суддя Бойко С.М. відряджена з метою участі у тренінгу з курсу дисциплінарного навчання ,,Права людини та охорона довкілля в рамках програми USAID ,,ОСОБА_5 правосуддя. У звязку із наведеним розгляд справи № 914/742/18 -12.09.2018 не відбувся.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 розгляд справи № 914/472/18 призначено на 10.10.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України від 28.09.2018 №295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Західного апеляційного господарського суду.

03.10.2018 в газеті Голос України №185 (6940) було опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.5 ст.31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Автоматизованим розподілом (протокол автоматизованого розподілу від 10.10.2018) справу №914/472/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Н.А. та Плотніцького Б.Д..

Ухвалою суду від 11.10.2018 прийнято справу № 914/472/18 до провадження Західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Н.А. та Плотніцького Б.Д. та призначено розгляд апеляційної скарги Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго №09-5003-вих від 25.06.2018 в судовому засіданні 23.10.2018.

Ухвалою суду від 23.10.18 розгляд справи відкладався на 27.11.18 з мотивів, наведених у ній.

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.11.2018 № 8 у звязку із тимчасовою непрацездатністю судді члена-колегії ОСОБА_6 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 914/472/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 справу №914/472/18 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 суддям Орищин Г.В. та Желіку М.Б..

Ухвалою суду від 27.11.18 розгляд справи відкладався на 22.01.19 з підстав, зазначених у ній.

В судовому засіданні 22.01.19 оголошувалась перерва до 28.01.19.

Згідно ч.1 статті 222 ГПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео-та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Представник позивача в судове засідання 28.10.2019 з»явився, проти поданої апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання з»явився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, а також надав суду довідку Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго з якої вбачається, що останній є збитковим підприємством та станом на 01.01.19 його збитки становлять 229 884,4 тис.грн., а також належним чином завірену копію звіту про фінансові результати за 9 місяців 2018.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

за встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами вбачається, що між ПАТ ,,Львівгаз та Львівським міським комунальним підприємством ,,Львівтеплоенерго укладено договір №094205Е2СSАТ016 від 01.01.2016 на розподіл природного газу, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Згідно п.2.1 договору Оператор ГРМ зобовязується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобовязується прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п.6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов договору в період січень 2016- січень 2018 позивач надав послуги з розподілу природного газу відповідачу, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

28.04.2016 та 01.06.2017 між сторонами у справі укладено договори реструктуризації заборгованості на розподіл природного газу № Р та № б/н.

Зазначеними договорами передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цими договорами, сторони домовились про терміни погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у Боржника перед Кредитором. Оплата за поточні послуги по договору на розподіл природного газу здійснюється Боржником на підставі рахунку Кредитора на умовах та в терміни передбачені договором розподілу природного газу.

Відповідно до п.2.1 договору № Р від 28.04.2016 загальна сума, що підлягає реструктуризації складає 24 576 551,37 грн., що виникла станом на 29.04.2016., та підлягає погашенню згідно погодженого графіку: 7 100 000,00 грн.- у строк до 31.05.2016, 4 700 000,00 грн.- у строк до 30.06.2016, 6 300 000,00 грн.-у строк до 31.07.2016, 6 476 551,37 грн-у строк до 31.08.2016.

Згідно п.2.1 договору б/н від 01.06.2017 загальна сума, що підлягає реструктуризації, складає 41 380 696,06 грн., що виникла станом на 12.06.2017., та підлягає погашенню згідно погодженого графіку: 8 276 139,21 грн.-у строк до 30.06.2017, 8 276 139,21 грн.- у строк до 31.07.2017, 8 276 139,21 грн.-у строк до 31.08.2017, 8 276 139,21 грн- у строк до 30.09.2017, 8 276 139,21 грн.- у строк до 31.10.2017.

До складу заборгованості , реструктуризація якої здійснюється за договором про реструктуризацію, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних та пені за прострочення оплати послуг з розподілу природного газу на момент дії договорів про реструктуризацію заборгованості, укладених між сторонами у даній справі.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ч. 1 п. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Встановивши факт існування між сторонами зобовязальних відносин щодо розподілу природного газу та розрахунків за нього на підставі договору від 01.01.2016 за №094205Е2СSАТ016, суд першої інстанції проаналізував умови зазначеного договору та надав їм правильної юридичної оцінки.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із наявних в матеріалах справи ОСОБА_2 наданих послуг з розподілу природного газу, позивач свої обовязки по поставці виконав, відповідач взяті на себе зобовязання по оплаті поставленого газу виконав із порушенням встановленого договором строку виконання.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі закону та договору.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами п.8.2 договору встановлено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Отже за порушення строків оплати за поставлений товар, відповідно до п.8.2 договору за період з січня 2016 по січень 2018 позивачем нарахована пеня, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ та складає 1 801 798,43 грн.(з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

В силу статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Беручи до уваги прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з останнього 605 361,31 грн інфляційних втрат та 558 491,18 грн- 3 % річних. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Як зазначалось вище, між сторонами у справі укладено договори реструктуризації № Р від 28.04.2016 та б/н від 01.06.2017, згідно яких сторони фактично змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними.

Здійснивши перерахунок, колегія суддів дійшла висновку про те, що суми, заявлені до стягнення, а саме пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, які задоволені судом першої інстанції, нараховані з врахуванням договорів про реструктуризацію заборгованості № Р від 28.04.2016 та б/н від 01.06.2017, укладених між сторонами у справі.

Окрім того, апелянт посилається на Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків та теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 209/у від 17.01.2017., № 1376/у від 22.02.2017, № 140/УТГ від 16.03.2017, у відповідності до яких погашалась заборгованість перед позивачем.

Однак колегія суддів дані твердження вважає безпідставними та не обґрунтованими, оскільки наведені скаржником Спільні протокольні рішення ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не подавались та в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.3,8 ст.80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Окрім того, з оскаржуваного рішення та апеляційної скарги вбачається, що відповідач просив суд зменшити нараховану позивачем суму пені на 90 % у звязку із важким фінансовим станом підприємства.

Відмовляючи відповідачу в даному клопотанні, суд першої інстанції зазначив, що Господарським процесуальним кодексом України в редакції, що діє з 15.12.2017, не передбачено права суду зменшувати заявлені до стягнення штрафні санкції за клопотанням сторони у випадку прийняття рішення судом.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки суд залишив поза увагою норму матеріального права, а саме ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, відповідно до якої суд наділений правом зменшити розмір санкцій.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В поданій апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 04.06.18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково, зменшивши розмір пені, що підлягає до стягнення на 90 % та відмовити в задоволенні у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних.

Колегія суддів, взявши до уваги соціально значимий статус відповідача, а також те, що останній перебуває у важкому фінансовому становищі, повязаному із збитковістю та економічною нерентабильністю затвердженого тарифу та несвоєчасністю розрахунку споживачів за послуги з опалення та гарячого водопостачання, а також те, що нараховані позивачем санкції у вигляді пені при їх сплаті істотно зменшать фінансові можливості Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго, врахувавши баланс інтересів сторін, вважає правомірним та об'єктивним зменшення пені на 50% що складає 982 526,85 грн.

Окрім того, апеляційний господарський суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

Згідно із ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Господарського суду Львівської області у даній справі підлягає скасуванню частково, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 04.06.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго, м.Львів задоволити частково.

2.Рішення господарського Львівської області від 04.06.2018 у справі № 914/472/18 скасувати в частині стягнення 982 526,85 грн.пені. В цій частині в позові відмовити.

3. В решті рішення господарського Львівської області від 04.06.2018 у справі № 914/472/18 залишити без змін.

4. Позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ,,Львівгаздо Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго задоволити частково.

5.Стягнути з Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул. Д.Апостола, б 1, ) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ,,Львівгаз (79039, м.Львів, вул. Золота, б.42, )- 982 526,85 грн.пені, 605 361,31 грн. інфляційних нарахувань, 558 491,18 грн.-3 % річних.

6.Стягнути з Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул. Д.Апостола, б 1, ) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ,,Львівгаз (79039, м.Львів, вул. Золота, б.42, ) 46 933,60 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

7.Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ,,Львівгаз (79039, м.Львів, вул. Золота, б.42, ) на користь Львівського міського комунального підприємства ,,Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул. Д.Апостола, б 1, ) 22 106,85 - судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 06 лютого 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.