ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2019 р. Справа№ 910/537/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від прокуратури - Колодчина Р.В., посвідчення №041222 від 08.02.2016;

від позивача - Сідей О.А., адвокат, довіреність № б/н від 23.05.2018;

від відповідача - Поліщук Ю.В., адвокат, довіреність № Ц/6-63/273-18 від 28.12.2018, Мельник М.А., адвокат, довіреність № Ц/6-63/276-18 від 28.12.2018;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сбербанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №910/537/17 (суддя Сташків Р.Б., повний текст складено - 27.03.2017) за позовом акціонерного товариства "Сбербанк" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Донецька залізниця", за участю прокуратури міста Києва про стягнення 47 764 014, 34 дол. США та 59 600 601, 04 грн.

встановив наступне.

Акціонерне товариства "Сбербанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 47764014,34 дол. США та 59600601,04 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Рішенням від 20.03.2017 у справі №910/537/17 у задоволенні позову відмовлено повністю, оскільки спірні правовідносини виникли між позивачем та державним підприємством "Донецька залізниця", тоді як, за висновком суду, доказів переходу прав і обов'язків від останнього до відповідача не надано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо не переходу прав і обов'язків від державного підприємства "Донецька залізниця" до відповідача.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представники відповідача та прокуратури в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена судом.

Так, місцезнаходженням третьої особи є місто Донецьк.

При цьому, учасник судового процесу, який знаходиться на вказаній території, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1 - 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14).

Відповідно до підпунктів 1 - 4 пункту 6 вказаного Листа учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

- якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін;

- у разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву пов'язано з його діяльністю);

- якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо);

- за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

З огляду на викладене, інформація про час і місце судового засідання розміщувалась на сторінці Північного апеляційного господарського суду офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Підтвердженням зазначеного є роздрукована сторінка з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначено дату розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також його підпис.

Отже, судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення вказаного учасника судового процесу.

Враховуючи повідомлення третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

На підставі Договорів №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012, №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, з урахуванням додаткових угод до них, позивачем, як банком, було відкрито ДП "Донецька залізниця", як позичальнику, кредитні лінії під сплату визначених кредитним договором відсотків річних за користування кредитними коштами та з визначеними договорами кінцевими строками повернення кредитних коштів.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання ДП "Донецька залізниця" своїх грошових зобов'язань за вказаними кредитними договорами, звернувся до суду із даним позовом.

При цьому, оскільки, на думку позивача, ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником ДП "Донецька залізниця" (позичальника за кредитними договорами), позовні вимоги про стягнення заборгованості були пред'явлені АТ "Сбербанк" саме до ПАТ "Українська залізниця".

Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено, оскільки спірні правовідносини виникли між позивачем та державним підприємством "Донецька залізниця", тоді як доказів переходу прав і обов'язків від останнього до відповідача суду не надано.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Так, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість виконання сторонами умов договору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що враховуючи положення статей 87, 91, 104, 106-107 Цивільного кодексу України, ст. 56 ГК України, ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Постанови КМУ від 25.06.2014 № 200 "Про утворення ПАТ "Українська залізниця", факт неналежного підписання та затвердження передавального акту та реєстрації ПАТ "Українська залізниця", статей 1, 2 Статут, які визначають положення щодо правонаступництва та ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", всі права та обов'язки ДП "Донецька залізниця" перейшли до його правонаступника - ПАТ "Українська залізниця" з моменту реєстрації останнього, тобто 21.10.2012, в тому числі за Договорами про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012, №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 №4442-VI визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі (надалі - Товариство).

Зазначений Закон містить такі положення: утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця), а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України; засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України; Вищим органом Товариства є загальні збори; функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України; Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту; комісія з утворення Товариства у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України; зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту; розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Пунктом 2 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" Закону № 4442-VI встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI визначено пріоритет у застосуванні його норм, а саме: утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, який, крім іншого, виконує функції загальних зборів Товариства.

Відповідно до зазначеного Закону № 4442-VI та на виконання його вимог згідно з постановою № 200 Кабінету Міністрів України утворено ПАТ "Українська залізниця" на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

До переліку, наведеного у цьому додатку, включено й ДП "Донецька залізниця".

За змістом пункту 5 Постанови № 200 Кабінету Міністрів України - Міністерству інфраструктури доручено вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

У межах своїх повноважень і на часткову зміну пункту 5 Постанови № 200 Кабінет Міністрів України 12.11.2014 прийняв постанову № 604, якою установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури України відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за ПАТ "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї Постанови.

За змістом пункту 2 постанови № 604 Кабінету Міністрів України комісії з утворення ПАТ "Українська залізниця" разом із Міністерством інфраструктури України доручено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" згідно із законодавством.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено Статут ПАТ "Українська залізниця".

Згідно з пунктами 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця" є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, Постанови № 200 Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (пункт 12 Статуту).

Товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту. За Товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження таким майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом (пункти 20, 21 Статуту).

Відповідно до пунктів 25, 26, 53, 54 Статуту засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно Товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу Товариства, здійснює Товариство. Єдиним акціонером Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства, крім функцій, зазначених у пункті 56 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця" здійснено 21.10.2015.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу-підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр). Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців включає, зокрема, внесення відомостей про юридичну особу або фізичну особу-підприємця до Реєстру (стаття 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації ПАТ "Українська залізниця").

Таким чином відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є засвідченням певних фактів щодо, зокрема, юридичної особи, однак, підставою виникнення цих фактів є юридично значимі дії, які вчиняє особа.

Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Згідно з частиною 1 статті 18 цього Закону якщо відомості, які підлягають внесенню до Реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина 2 статті 104 Цивільного кодексу України).

Станом як на час прийняття оскаржуваного рішення, так і на даний момент згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державне підприємство "Донецька залізниця" не припинилось, а лише перебуває в стадії припинення.

Враховуючии те, що запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи - державного підприємства "Донецька залізниця" не внесено і, як наслідок, його реорганізація (припинення діяльності) ще не завершена, така юридична особа як державне підприємство "Донецька залізниця" не припинилась.

Так, лише з часу внесення відповідного запису до ЄДР юридична особа вважається такою, що припинена як суб'єкт господарювання. Між тим, початок роботи нового підприємства не є обставиною, із якою пов'язується перехід прав та обов'язків від попередника до правонаступництва у процедурі припинення та її завершення.

Крім цього, в Реєстрі наведено дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ "Українська залізниця", серед яких зазначено ДП "Донецька залізниця".

Стосовно наявності відомостей в Реєстрі про те, що правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" щодо ДП "Донецька залізниця" настає відповідно до Постанови № 604 Кабінету Міністрів України після внесення майна до статутного капіталу правонаступника, слід зазначити наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2017 року (яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017) адміністративний позов у справі №826/4143/17 задоволено повністю; визнано протиправною реєстраційну дію начальника відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців - державного реєстратора Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з внесення змін до відомостей про юридичну особу ПАТ "Українська залізниця" (), що не пов'язані зі змінами в установчих документах, від 02.12.2016 № 3060039; зміна додаткової інформації; скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань запис про внесення змін до відомостей про юридичну особу ПАТ "Українська залізниця" (), що не пов'язані зі змінами в установчих документах від 02.12.2016 № 3060039; зміна додаткової інформації; зобов'язано Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію, вилучити з ЄДР запис про внесення змін до відомостей про юридичну особу ПАТ "Українська залізниця" (), що не пов'язані зі змінами в установчих документах від 02.12.2016 № 3060039; зміна додаткової інформації.

Наразі ухвалою Верховного Суду від 05.02.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою у справі №826/4143/17.

При цьому, наявність чи відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей щодо правонаступництва ПАТ "Українська залізниця" щодо ДП "Донецька залізниця" не впливає на результат розгляду даного спору, виходячи з підстав, які будуть наведені нижче у даній постанові, а також з позиції Верховного Суду, про яку також буде зазначено у подальшому.

Так, сама по собі вказівка в Законі України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанові Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014, статуті відповідача та у Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про те, що публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту (в тому числі й ДП "Донецька залізниця"), не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб таких підприємств.

Так, реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення, передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями.

Зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обоє зв'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

При цьому, у постанові Вищого господарського суду України від 23.02.2016 у справі № 905/2470/15 зазначено наступне.

Вирішуючи питання про правонаступництво, потрібно мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва. Однак суттєве значення мають також фактично здійснені організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов'язує перехід майнових прав та обов'язків, а саме: рішення власника (власників), підписання передаточного або розподільного акта чи балансу тощо. Отже, у вирішенні питань, пов'язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, що стосуються переходу прав і обов'язків на майно (майнові права) чи його відповідну частину.

Враховуючи викладене, питання правонаступництва ПАТ "Українська залізниця" стосовно ДП "Донецька залізниця" визначається спеціальним Законом - "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" і прийнятими на його виконання постановами Кабінету Міністрів України № 200 та № 604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у справі № 3-1417гс16, а також від 15.03.2017 у справі № 910/6426/16, а також Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №910/653/17.

Стосовно долучених позивачем до матеріалів позовної заяви копій Передавального акту ДП "Донецька залізниця" від 05.08.2015 та Зведеного передавального акту від 06.08.2015, слід зазначити наступне.

Як вбачається з копії передавального акту ДП "Донецька залізниця" від 05.08.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, цей акт складено у порядку ст. 107 ЦК України на підтвердження вартості і складу активів.

При цьому, акт містить застереження, що правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків ДП "Донецька залізниця", яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ "Донецька залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки.

При цьому, з наданих відповідачем (ПАТ "Українська залізниця") та не спростованих позивачем пояснень вбачається, що інвентаризація та оцінка усього майна ДП "Донецька залізниця" не проводилася, деталізованого передавального акта, де були б зазначені конкретні активи та пасиви з переліком первинних документів на підставі яких вони виникли, не складалось, і майно ДП "Донецька залізниця" до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" не передавалось. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

В свою чергу, передавальний акт від 05.08.2015, з додатками до нього, містить лице оціночні показники активів та пасивів ДП "Донецька залізниця", про які, як про результати діяльності державного підприємства, було відомо державі станом на 31.07.2014, проте цей акт не містить жодних розшифровок, яких конкретно активів та пасивів стосуються ті чи інші цифри та вказані у акті суми.

Так само, у зведеному передавальному акті від 18.08.2016 щодо передачі активів та пасивів до ПАТ "Українська залізниця" не міститься розшифровок наведених сум щодо того, які конкретно активи та пасиви (з посилання на конкретні первинні документи), були передані ПАТ "Українська залізниця" від ДП "Донецька залізниця".

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" від 12 листопада 2014 р. N 604 визначено, що на часткову зміну пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Офіційний вісник України, 2014 р., N 53, ст. 1402) установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Відповідно до статей 5, 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", уведеного в дію Указом Президента від 14 квітня 2014 року N 405, пункту 3 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 413, наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 квітня 2014 року N 33/55т "Про проведення антитерористичної операції" та від 14 вересня 2014 року N 33/752т "Про визначення меж проведення антитерористичної операції" наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" від 7 жовтня 2014 року N 33/6/а Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року було визначено районами проведення антитерористичної операції.

Зазначене також свідчить про те, що відповідач не став правонаступником ДП "Донецька залізниця", яке розташований на тимчасово окупованій території та території проведення Антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації ДП "Донецька залізниця", проведення інвентаризації його майна, а також передача майна, всіх прав та обов'язків від ДП "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" призупинена до завершення Антитерористичної операції.

За наведених обставин, враховуючи недоведеність позивачем обставин правонаступництва публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо державного підприємства "Донецька залізниця", позовні вимоги пред'явлені до визначеного позивачем відповідача не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі не доводять обставин правонаступництва, а тому підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №910/1879/17 не приймаються судом з огляду на наступне.

У вказаній постанові зазначено, що судами не було досліджено всі докази щодо переходу прав та обов'язків від підприємств залізничного транспорту до ПАТ "Українська залізниця" щодо кожного із зазначених в позовній заяві підприємств залізничного транспорту.

Також вказано, що не в повному обсязі встановлені судами обставини не дають можливості дійти однозначного висновку про наявність або відсутність правонаступництва ПАТ "Укрзалізниця" за правами та обов'язками підприємств залізничного транспорту за спірними правовідносинами, тобто, спір вирішено при недостатньому дослідженні фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, та не надано цим обставинам відповідної правової оцінки.

Так, Верховний Суд не зробив висновку щодо наявності правонаступництва публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" саме щодо державного підприємства "Донецька залізниця".

У рішенні суду першої інстанції, яке було прийнято за новим розглядом у зазначеній справі вказано, що суд не оцінює обставини щодо того, чи є відповідач правонаступником ПАТ "Донецька залізниця", оскільки предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за договором поруки, а банком було подано позов до ПАТ "Українська залізниця", як до правонаступника ДП "Придніпровська залізниця", ДП Південна залізниця", ДТГО "Південно-Західна залізниця", ДП "Одеська залізниця", ДТГО "Львівська залізниця" за договором поруки, а не як до правонаступника емітента облігацій (ДП "Донецька залізниця").

Остаточного рішення по вказаній справі на даний час ще не прийнято.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Також, на позивача підлягають покладенню витрати за подання касаційної скарги Заступника прокурора міста Києва на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 року у справі № 910/537/17, яка була задоволена 01.09.2017 Вищим господарським судом України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №910/537/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Стягнути з акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, будинок 46, код 25959784) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, будинок 45/9, код 02910019) 1 600 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 05.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко