ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" лютого 2019 р. Cправа № 902/577/18

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом державного підприємства "Бердичівське лісове господарство", с.Хмелище Бердичівського району Житомирської області

до фізичної особи підприємця Салахова Андрія Миколайовича, АДРЕСА_3

про стягнення 4563,04 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу

учасники справи правом участі у судовому засіданні не скористались

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 12.09.2018 надійшла позовна заява державного підприємства "Бердичівське лісове господарство" про стягнення з фізичної особи підприємця Салахова Андрія Миколайовича 6325,04 грн заборгованості, що нарахована з посиланням на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору купівлі-продажу №87 від 19.04.2017, з яких: 3392,23 грн - основний борг; 339,22 грн - 10% штрафу; 86,00 грн - 3% річних; 519,11 грн - пеня та 226,48 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів та 1762,00 грн витрат на судовий збір.

Враховуючи, що судові витрати не включаються в ціну позову, суд самостійно визначає ціну позову у 4563,04 грн, де: 3392,23 грн - основний борг; 339,22 грн - 10% штрафу; 86,00 грн - 3% річних; 519,11 грн - пеня та 226,48 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Ухвалою суду від 01.10.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/577/18 для розгляду за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 06.11.2018.

Ухвалою суду від 22.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та призначено її до розгляду на 26.12.2018.

Ухвалою суду від 26.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.01.2019.

02.01.2019 від позивача із супровідним листом за № 14/1132 від 26.12.2018 до суду надійшли копії платіжних доручень на підтвердження здійснення відповідачем оплати 148500,00 грн за одержану лісопродукцію. Надані позивачем докази долучено до матеріалів справи.

Також 02.01.2019 від позивача до суду надійшла інформація про те, що відповідач станом на 26.12.2018 не проводив розрахунків щодо заявлених позивачем позовних вимог (лист № 14/1131 від 26.12.2018) та інформація про сплати на поставки лісопродукції (лист № 14/1134 від 26.12.2018), які долучено до матеріалів справи.

Інформації аналогічного змісту щодо непроведення відповідачем розрахунків надійшли до суду 11.01.2019 (лист № 14/1126 від 20.12.2018) та 15.01.2019 (лист №14/63 від 11.01.2019).

15.01.2019 від позивача надійшло повідомлення про те, що позивач не має можливості направити свого представника для участі в судовому засіданні 22.01.2019, а тому просить розглядати справу без його участі за наявними матеріалами. Позовні вимоги позивач повністю підтримує.

Відповідач правом участі в судовому засіданні також не скористався, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, зокрема ухвалою суду від 26.12.2018, докази чого наявні в матеріалах справи. Вказана ухвала направлена на адресу відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на вказане при неявці відповідача судом враховується наступне.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Надіслані відповідачу на його адресу конверти з ухвалами суду повернулись невитребуваними з відміткою "не проживає".

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/577/18 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У зв'язку з неявкою представників сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд встановив наступне.

19.04.2017 між позивачем - Державним підприємством "Бердичівське лісове господарство" та відповідачем - фізичною особою підприємцем Салаховим А.М. укладений договір № 87 купівлі-продажу лісопродукції (пиловник сосна), відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання передати відповідачу у власність вказану лісопродукцію.

Як стверджується наявними в матеріалах справи товаро-транспортними накладними при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс), а саме: серія ЖТА №211049 від 20.04.2017 на суму 37581,76 грн; серія ЖТА №211050 від 20.04.2017 на суму 8566,57 грн; серія ЖТА № 221276 від 27.04.2017 на суму 52875,99 грн; серія ЖТА № 221288 від 03.05.2017 на суму 52867,89 грн, позивач поставив відповідачу лісопродукцію на загальну суму 151892,21 грн, (а не 151892,23 грн, як зазначено в позовній заяві)

Відповідно до 3.1. договору, для отримання продукції покупець зобов'язується провести попередню оплату протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку.

Відповідач здійснив часткові розрахунки за лісопродукцію, сплативши 148500,00 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 5 від 19.04.2017 на суму 54000,00 грн, № 6 від 26.04.2017 на суму 42000,00 грн, № 7 від 02.05.2017 на суму 50000,00 грн, № 72 від 30.10.2017 на суму 2500,00 грн.

Натомість відповідач за отриманий товар не розрахувався, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість по оплаті отриманого товару в сумі 3392,21 грн (151892,21 грн - 148500,00 грн).

18.07.2018 позивач звертався до відповідача з претензією про сплату 3392,23 грн боргу, яку відповідач залишив без задоволення.

Зазначена вимога залишена відповідачем без реагування, а тому позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою про її стягнення в судовому порядку.

При цьому суд констатує, що відповідачем всупереч приписам ст. ст. 13, 74 ГПК України не надано суду жодних доказів в спростування обставин наведених позивачем та наданих на їх підтвердження доказів, в зв'язку з чим суд при розгляді спору виходить зі змісту та обсягу доказів, що містяться в матеріалах справи.

На підставі встановлених обставин справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п.3 ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Умовами договору сторонами визначено поставку товару на умовах попередньої оплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку. Доказів виставлення рахунків на попередню оплату матеріали справи не містять.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.п.1,2,4 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо оплати поставленого товару настав негайно після прийняття товару.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

Виходячи з викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача 3392,23 грн заборгованості за поставлений товар підлягає задоволенню частково на суму 3392,21 грн. У стягненні 0,02 грн. заборгованості позивачу слід відмовити як безпідставно заявлених.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 226,48 грн інфляційних втрат та 86,00 грн 3 % річних за період з 30.10.2017 по 05.09.2018 включно.

За результатами розгляду вказаних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора розрахунок 3 % річних за прострочення оплати 3392,21 грн боргу у вказаному позивачем періоді з 30.10.2017 по 05.09.2018 судом встановлено, що сума 3% річних за цей період складає 86,71 грн, яка є більшою ніж та, що заявлена позивачем у даному періоді (86,00 грн), однак враховуючи те, що визначення ціни позову є правом та прерогативою позивача, в зв'язку з чим вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у судом у заявленому позивачем розмірі - 86,00 грн.

При здійсненні перевірки за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат за прострочення оплати 3392,21 грн боргу у вказаному позивачем періоді з 30.10.2017 по 05.09.2018 судом встановлено, що розмір інфляційних втрат складає 190,51 грн, в зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 226,48 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню на вказану суму - 190,51 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
30.10.2017 - 05.09.20183392.211.056190.513582.72

У стягненні 35,97 грн інфляційних втрат позивачу слід відмовити за безпідставністю нарахування.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача 339,22 грн штрафу та 519,11 грн пені, суд відзначає наступне.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.5.1. договору № 87 від 19.04.2017, у разі невиконання умов, передбачених п. 3.1. даного договору, покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення зобов'язання, від вартості продукції, з якої допущено прострочення, а за прострочення понад 30 днів, покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від вартості продукції, з якої допущено прострочення.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора розрахунок пені за прострочення оплати 3392,21 грн боргу у вказаному позивачем періоді з 30.10.2017 по 30.04.2018 судом встановлено, що сума пені за цей період складає 522,31 грн, яка є більшою ніж та, що заявлена позивачем у даному періоді (519,11 грн), однак враховуючи те, що визначення ціни позову є правом та прерогативою позивача, в зв'язку з чим вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у судом у заявленому позивачем розмірі - 519,11 грн:

Період простроченняКількість днів простроченняРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
30.10.2017 - 14.12.2017460.074 %*115.43
15.12.2017 - 25.01.2018420.079 %*113.20
26.01.2018 - 01.03.2018350.088 %*104.09
02.03.2018 - 12.04.2018420.093 %*132.71
13.04.2018 - 30.04.2018180.093 %*56.88

Враховуючи, відповідач допустив прострочення сплати боргу понад 30 днів, і що розмір простроченого боргу складає 3392,21 грн, судом повністю задовільняються позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі, що складає 10% від розміру простроченого боргу, а саме 339,22 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Слід також роз'яснити, що відповідно до положень частин 4 та 5 статті 240 ГПК України в зв'язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписав рішення у справі №902/577/18 без його проголошення. Датою ухвалення рішення у дані справі, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги на суму 4563,04 грн задовольнити частково, на суму 4527,05 грн.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця Салахова Андрія Миколайовича (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Бердичівське лісове господарство" (юридична адреса: 13327, с.Хмелище Бердичівського району Житомирської області; поштова адреса: 13312, м.Бердичів, вул.М.Грушевського, 9, ) 3392,21 грн - основного боргу; 339,22 грн - 10% штрафу; 519,11 грн - пені; 86,00 грн - 3 % річних; 191,51 грн. - інфляційних втрат; 1762,00 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення 0,02 грн основного боргу та 35,97 грн інфляційних втрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 01 лютого 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - державному підприємству "Бердичівське лісове господарство (13312, Житомирська обл., м.Бердичів, вул.М.Грушевського, 9);

3 - фізичній особі підприємцю Салахову А.М. (АДРЕСА_1).