СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2019 р. Справа № 922/1278/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. № 797 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2018 (суддя Р.М. Аюпова, повне рішення складено 03.08.2018) по справі №922/1278/18,

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця Лисака Юрія Віталійовича, м. Харків,

про стягнення 5738,56 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада (позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лисака Юрія Віталійовича, м. Харків (відповідач), згідно якої просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 5738,56 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.08.2018 по справі №922/1278/18 в позові відмовлено повністю.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської від 01.08.2018 по справі №922/1278/18 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судом першої інстанції статей 157 ЗК України, статей 22, 1166, 1212 ЦК України та частини 4 статті 236 ГПК України, наголошуючи на тому, що спірні правовідносини є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, у зв'язку з чим відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України, а підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 поновлено провадження у справі №922/1278/18; призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи повідомлення відділення поштового зв'язку, копію вищевказаної ухвали суду від 13.12.2018 позивачем отримано 20.12.2018, відповідачеві ухвала суду від 13.12.2018 належним чином направлена 18.12.2018.

Однак, станом на 08.02.2019, клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2018 по справі №922/1278/18 не відповідає нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.05.2018 № 123204729 нежитлове приміщення № 8-1 в літ. "А-1" площею 11.5 кв.м. по Білгородському шосе, 10 у м. Харкові з 07.08.2015 зареєстровано за Лисаком Юрієм Віталійовичем на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2005 № 1054.

За статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до вказаної інформаційної довідки, листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 27.12.2017 № 8475/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по Білгородському шосе, 10 у м. Харкові не зареєстровані.

Як зазначає позивач, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,00115 га перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Враховуючи, що відповідач у період з 01.09.2015 по 30.04.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, зазначені законодавчі приписи та встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом по ФОП Лисака Ю.В. про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по Білгородському шосе, 10 у м. Харкові.

Здійснюючи розгляд даного спору місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність протиправної поведінки відповідача в порядку статті 157 ЗК України, з огляду на існування в матеріалах справи листа-звернення ФОП Лисака Ю.В. до Харківської міської ради з метою надання роз'яснень щодо правових підстав для укладання договору оренди земельної ділянки для обслуговування належного йому нежитлового приміщення №8-1 в літ. "А-1" площею 11,5 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Харків вул. Білгородське шосе 10 та з проханням роз'яснення порядку укладання такого договору оренди. Одночасно Господарський суд Харківської області звернув увагу, що наданий позивачем Акт огляду земельної ділянки (попереднє обстеження) земельної ділянки за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 10 від 08.05.2018, складено позивачем, а не комісією в складі представників районної державної адміністрації, власника земельної ділянки, представника відповідача, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, що суперечить пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284, та унеможливлює стягнення збитків в порядку земельного законодавства. В якості підстави для відмови в задоволенні позову судом було визначено також відсутність відомостей про земельну ділянку в публічній кадастровій карті, відсутність доказів з боку позивача щодо наявності будь-яких доказів її формування (як то: отримання рішення органу влади, розробка проекту землеустрою, внесення відомостей до кадастру та інше), та недоведення позивачем факту перебування відповідача на обліку, як платника податку на земельну ділянку площею 0,00115 га по Білгородському шосе, 10 у м. Харкові.

Колегія суддів не погоджується з відповідною правовою позицією Господарського суду Харківської області та зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником нерухомого майна- нежитлового приміщення № 8-1 в літ. "А-1" площею 11.5 кв.м. по Білгородському шосе, 10 у м. Харкові з 07.08.2015, на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2005 № 1054.

У відповідності до ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється права власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою припиняється, зокрема, набуттям іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Зважаючи на ці положення, новий користувач земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Під час розгляду спору колегією суддів з'ясовано, що відповідач у справі, володіючи об'єктом нерухомості, користується земельною ділянкою під вказаною нерухомістю площею, без оформлення у належний спосіб права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Оскільки Фізична особа-підприємець Лисак Юрій Віталійович не є власником або постійним землекористувачем спірних земельних ділянок, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією апелянта, що з моменту виникнення права власності на нежитлове приміщення № 8-1 в літ. "А-1" площею 11.5 кв.м. по Білгородському шосе, 10 у м. Харкові у відповідача виник не тільки обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під вказаною нежилою будівлею, а й сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відтак, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на вказане Господарським судом Харківської області надано неправильну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, безпідставно наголошено на неприпустимості застосування положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України та недотримання вимог приписів 157 ЗК України, Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1)повернення виконаного за недійсним правочином;

2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3)повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 2 ст. 1213 ЦК України передбачено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Стаття 1212 ЦК України визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 ЦК положення глави 83 ЦК застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи (ст.1214 ЦК України) .

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов'язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов'язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним надання правової оцінки відсутності вини відповідача у неможливості своєчасного укладення договірних правовідносин з Харківською міською радою, оскільки для відшкодування особою шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК України не потребує доведенню наявність у останньої вини, важливим є сам факт неправомірного збереження майна однією особою за рахунок іншої. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, вбачається, що розмір орендної плати, яку мала отримати Харківська міська рада від відповідача за користування земельною ділянкою за період з 01.09.2015 по 30.04.2018 складає 5738,56 грн. Проаналізувавши відповідний розрахунок колегія суддів встановила, що останній здійснений на підставі Земельного кодексу України, з врахуванням діючого на момент користування розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки, та належних коефіцієнтів. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з позицією позивача про правомірність стягнення з Фізичної особи-підприємця Лисака Юрія Віталійовича грошових коштів, як безпідставно збережених орендних платежів, за період з з01.09.2015 по 30.04.2018 в розмірі 5738,56 грн. У зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів вважає неправомірним врахування Господарським судом Харківської області відсутності відомостей про земельну ділянку в публічній кадастровій карті, недоведення позивачем факту перебування відповідача на обліку, як платника податку на земельну ділянку площею 0,00115 га по Білгородському шосе, 10 у м. Харкові, оскільки вказані обставини є наслідком саме неоформлення наразі Фізичною особою-підприємцем Лисаком Юрієм Віталійовичем у належній формі права користування земельною ділянкою, та передуючому йому процесу формування земельної ділянки.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Харківської міської ради є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2018 скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2018 по справі №922/1278/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лисака Юрія Віталійовича (АДРЕСА_1) на користь Харківської міської ради (61003, Харківська обл., місто Харків, м-н Конституції, Ідентифікаційний код юридичної особи 04059243) 5738,56 грн.

Доручити Господарського суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя П.В. Тихий