СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. Справа № 917/893/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Склярук О.І.

участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - керівник установи ОСОБА_1

третьої особи - начальник юридичного сектору ОСОБА_2

розглянувши матеріали апеляційної скарги 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (вх.№1472П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 24.10.2018 у справі № 917/893/18 (повний текст якого складено та підписано 05.11.2018 в приміщенні зазначеного суду суддею Семчук О.С.)

за позовом Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, проїзд Арсенальний, 1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, вул. Олексія Древаля 35, м. Кременчук, Полтавська область, 39627

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (вул. М. Бірюзова 26/1, м. Полтава, 36007).

про стягнення 15537,17 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості (далі - позивач/ Кременчуцький МЦЗ) звернувся з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (далі - відповідач/ 2 ДПРЗ) 15537,17 грн. суми виплаченого забезпечення.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 816/1093/17 від 24.01.2018 було поновлено на посаді начальника 16 державної пожежно-рятувальної частини 2 ДПРЗ (м. Кременчук) ОСОБА_3, якому позивачем було надано статус безробітного та виплачувалася допомога по безробіттю.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.08.2018 за клопотанням Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (далі - ГУ ДСНС) залучено його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.10.2018 у даній справі позов задоволено повністю.

Стягнуто з 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (вул. Олексія Древаля 35, м. Кременчук, Полтавська область, 39627; ) на користь Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості (проїзд Арсенальний, 1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600; ) 15537 грн. 17 коп. суму виплаченого забезпечення, 1762 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення за період з 25.01.2018 по 04.03.2018 включно та в цій частині прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Здійснити перерозподіл судових витрат.

Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення господарського суду Полтавської області від 24.10.2018 є незаконним і необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не дав оцінки обставинам справи в розрізі вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-111 та Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-УІ, а саме:

доказам відповідача про поновлення безробітного ОСОБА_3 з 24.01.2018 на службі і виплату працевлаштованому громадянину грошового забезпечення з 24.01.2018 по 04.03.2018, а позивач продовжував виплачувати ОСОБА_3 допомогу як безробітному, без законних підстав та заявив вимоги про стягнення коштів з 24.01.2018 по 04.03.2018 року з відповідача;

доказам позивача про припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_3 31.10.2017 у зв'язку із зайнятістю особи, а не у зв'язку із поновленням за рішенням суду;

відсутності у позивача будь-яких доказів про виконання безробітним покладених на нього ч. 2 ст. 36 Закону №1533-111 обов'язків повідомляти про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, у зв'язку із чим згідно ч. 3 Закону №1533-111 сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними, стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, а не з відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 917/893/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 призначено справу №917/893/18 до розгляду на 21.01.2019.

Третя особа 21.01.2019 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 оголошено про перерву у розгляді справи до 06.02.2019.

В судове засідання, призначене на 06.02.2019 позивача свого представника не направив, звернувся з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи, що учасники судового процесу були повідомлені належним чином, наявність клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено колегією суддів, громадян ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3В.) працював у 2 ДПРЗ на посаді начальника 16 державної пожежно-рятувальної частини 2 ДПРЗ (м. Кременчук).

Наказом від 25.07.2017 № 21 його було звільнено зі служби у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту.

24.10.2017 ОСОБА_3 звернувся до Кременчуцького МЦЗ із заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю (копія заяви - в матеріалах справи)

На підставі особистої заяви ОСОБА_3 та відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України Про зайнятість населення наказами позивача № НТ171025 від 25.10.2017 та № НТ171031 від 31.10.2017 ОСОБА_3 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 816/1093/17 від 24.01.2018 ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника 16 державної пожежно-рятувальної частини 2 ДПРЗ (м. Кременчук) з 09.06.2017.

Наказом № 35ос від 07.03.2018 виданого ГУ ДСНС України у Полтавській області. ОСОБА_3 поновлено на посаді з 09.06.2017.

Наказом Кременчуцького МЦЗ № НТ180315 від 15.03.2018 ОСОБА_3 припинено реєстрацію безробітного у зв'язку із його поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно розрахунку позивача за період з 31.10.2017 по 04.03.2018 ОСОБА_3 виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 15537,17 грн.

02.04.2018 наказом директора Кременчуцького МЦЗ за № 133 прийнято рішення про вжиття заходів по відшкодуванню коштів на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття згідно ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з відповідача в сумі 15537,17 грн., виплачених ОСОБА_3, як допомога по безробіттю (копія наказу - в матеріалах справи).

02.04.2018 позивач направив на адресу відповідача лист № 725 про необхідність відшкодування виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю. Вказаний лист відповідач отримав 05.04.2018 (копія відповідного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення міститься в матеріалах справи), проте коштів позивачу не відшкодував.

В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача 15537,17 грн. суми виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у якості доказів виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_3 надано копії витягів з відомостей № 243 від 10.11.2017, № 260 від 30.11.2017 та № 277 від 20.12.2017, № 284 від 29.12.2017, № 18 від 19.01.2018, № 36 від 04.02.2018, № 59 від 07.03.2018 про здійснення виплат ОСОБА_3 на загальну суму 15538,17 грн., а також копію договору на виплату допомоги по безробіттю, допомоги по частковому безробіттю, матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, та допомоги на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні від 01.04.2006, який укладено між позивачем та ЗАТ КБ "ПриватБанк", копії платіжних доручень і банківських виписок про перерахування загальних сум забезпечення позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 14.11.2017 по 13.03.2018 та заяву ОСОБА_3 від 31.10.17 про виплату пенсії або грошової допомоги на його рахунок відкритий у відділенні ЗАТ КБ "ПриватБанк".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон) визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем фонду про прийняття його на роботу.

Згідно ч. 4 ст. 35 Закону із роботодавця утримуються, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013. № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Тобто, вказаними нормами передбачено право фонду стягувати з роботодавця суму виплачених грошових коштів (допомоги) безробітному, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що у період перебування (реєстрації) на обліку в центрі зайнятості з 31.10.2017 по 04.03.2018 ОСОБА_3 виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 15537,17 грн.

В матеріалах справи відсутні докази відшкодування відповідачем позивачу виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю, в зв'язку з чим, колегія суддів встановила, що вимога позивача про відшкодування відповідачем 15537,17 грн. є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, а отже підлягає задоволенню.

Щодо заперечень відповідача та третьої особи стосовно того, що стягнення виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю з моменту постановлення рішення про його поновлення на посаді повинно здійснюватися з самого ОСОБА_3, оскільки він повинен був повідомити Кременчуцький МЦЗ про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення, суд зазначає наступне.

Обов'язок відповідача сплатити суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, які отримав безробітний, що був поновлений на роботі за рішенням суду, прямо передбачений положеннями ч. 4 ст. 35 Закону.

Відповідач в ході вирішення спору судом апеляційної інстанції визнав обґрунтованість позовних вимог в частині сум, нарахованих і сплачених позивачем у строк до дати набуття чинності судового рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі, однак заперечував свій обовязок сплатити суми, нараховані в період часу з 21.01.2018 по 04.03.2018, оскільки, на його думку, фізична особа вже була поновлена на роботі і була зобовязана повідомити про цей факт позивача. При цьому ані відповідач, ані третя особа не надали судам двох інстанції розрахунку невизнаної частки вимог.

Враховуючи принцип змагальності, колегія суддів зазначає, що в силу відсутності контррозрахунку частково не визнаних вимог і неможливості його перевірки судом, заперечення відповідача підлягає відхиленню.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що це заперечення відповідача не ґрунтується на законі.

Статтею 44 Закону України "Про зайнятість населення" передбачений обов'язок безробітного повідомляти центр зайнятості про обставини, що є підставою для зняття його з обліку, передбачені ст. 45 цього ж Закону.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно до ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" та п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію зареєстрованого безробітного з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Враховуючи вимоги ст. 24 КЗпП України та відповідно до п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, законодавство України пов'язує підставу припинення реєстрації безробітного та відповідно припинення виплати допомоги по безробіттю, з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, а таким днем є день видання наказу про поновлення на роботі за рішенням суду. Цей висновок кореспондується зі ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення", якою встановлено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Таким чином, до моменту поновлення на роботі безробітного (моменту відновлення трудових відносин шляхом видачі відповідного наказу), особа не належить до зайнятого населення.

Тобто, обов'язок повідомити центр зайнятості про підстави припинення реєстрації як безробітного у ОСОБА_3 виник лише з моменту поновлення його на роботі, а саме з дня видачі наказу про його поновлення № 35ос від 07.03.2018, оскільки саме з цього дня він належав до зайнятого населення та не міг перебувати на обліку в центрі зайнятості.

Колегією суддів встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 816/1093/17 від 24.01.2018. ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника 16 державної пожежно-рятувальної частини 2 ДПРЗ (м. Кременчук) з 09.06.2017.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час розгляду справи) постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. Окрім того, в резолютивній частині вищевказаного рішення суду зазначено, що рішення, в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Негайне виконання є обов'язковим та безумовним відповідно до вимог закону та рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, відповідач мав негайно виконати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 816/1093/17 від 24.01.2018., видати наказ про поновлення на роботі ОСОБА_3 та направити його за місцем реєстрації ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, з повідомленням про необхідність з'явитися з трудовою книжкою для відповідного оформлення трудових відносин. Однак, як встановлено у судовому засіданні, відповідачем цього зроблено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний лист відповідачем направлено позивачу лише 07.03.2018 та лише 07.03.2018 наказом № 35ос ОСОБА_3 було поновлено на посаді.

Колегії суддів очевидно, що до 07.03.2018 фізична особа ОСОБА_3 не був працевлаштований, а рішення суду не було виконане, отже, в ОСОБА_3 до вказаної дати був відсутній обовязок повідомлення позивача про необхідність припинення виплат.

Колегія суддів зазначає, що позивач просив стягнути з відповідача виплачену ОСОБА_3 допомогу по безробіттю у розмірі 15537,17 грн. нараховану до винесення відповідачем наказу про поновлення ОСОБА_3 на роботі (з 31.10.2017 по 04.03.2018).

Отже, відповідач в апеляційній скарзі помилково вважає, що позивач повинен був припинити нарахування допомоги з дня прийняття рішення суду про поновлення на роботі, про що йому зобов'язаний був повідомити ОСОБА_3

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про відсутність у трудовій книжці ОСОБА_3 запису про початок виплати допомоги по безробіттю колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідно до п. 5 розділу VI Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 № 613, запис у трудовій книжці особи про початок, поновлення, скорочення та припинення виплати допомоги по безробіттю здійснюється за бажанням безробітного. Отже, цей запис не є обов'язковим.

При прийнятті рішення судом першої інстанції вірно врахована правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.18 по справі № 910/5464/17, посилання ж апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано взагалі висновки постанови Верховного Суду від 02.04.18 по справі № 910/5464/17 щодо застосування норм ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, Верховний суд в своїй постанові від 02.04.18 по справі № 910/5464/17 дійшов висновку про те, що частиною 4 статті 35 Закону № 1533 передбачено, що у разі поновлення особи на роботі із роботодавця за рішенням суду утримуються суми забезпечення та вартості соціальних послуг, які були надані такій особі як безробітному.

Період, за який обчислюються суми, що підлягають утриманню, визначається відповідно до пункту 37 Порядку № 198. Так, у разі поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набуло законної сили, Центр зайнятості припиняє його реєстрацію із дня поновлення, а не з дати ухвалення судового рішення про таке поновлення.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону № 1533 сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З урахуванням наведеного, посилання про неврахування судом першої інстанції висновку даної постанови Верховного суду є безпідставним, оскільки суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов також висновку про те, що у разі поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набуло законної сили, Центр зайнятості припиняє його реєстрацію із дня поновлення, а не з дати ухвалення судового рішення про таке поновлення.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 15537 грн. 17 коп. суми виплаченого забезпечення є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами та такою, що відповідає чинному законодавству, а отже підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області на рішення господарського суду Полтавської області від 24.10.2018 у справі № 917/893/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 24.10.2018 у справі № 917/893/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 11.02.2019.

Відповідно ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя О.І. Склярук