ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019

Справа № 910/16329/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справу

За позовом Державного підприємства “Одеський авіаційний завод” (65121, м. Одеса, пр.-т. Небесної Сотні, 32-А)

до Державне агентство резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28)

про стягнення 47 908,31 грн.

.ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Одеський авіаційний завод” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державне агентство резерву України про стягнення 47 908,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за Договором № 10/11 про зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 14.11.2015 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви, Суд дійшов висновку, що позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, підстави для залишення її без руху, повернення або відмови у відкритті провадження у справі, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч.5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п’ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справа підсудна Господарському суду міста Києва та враховуючи предмет та підстави позову, дана справа є малозначною, з метою справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, а також ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, підлягає одноособовому розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Відповідачем у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подано, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надано.

При цьому судом встановлено, що відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження в даній справі, направлену на адресу, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вручено 18.12.18 у відповідності до рекомендованого повідомлення № 40.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/15329/18.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків. Цивільні права і обов’язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

14.11.2005 між державним підприємством “Одеський авіаційний завод” (яке є повним правонаступником державного підприємства Міністерства оборони України “Одеське авіаційно-ремонтне підприємство “Одесавіаремсервіс”) (зберігачем) та Державним комітетом з державного матеріального резерву України (правонаступником якого згідно з Указом Президента України “Про положення про Державне агентство резерву України” від 13.04.2011 №463/2011 є Державне агентство резерву України) (комітетом) укладено договір №10/11 про зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Згідно з п. 1.2 Договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності.

За п. 3.1. Договору, відповідач зобов’язаний відшкодовувати позивачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України (п. 4.1 Договору).

Положеннями п. 4.2 договору передбачено, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється узгодженням між комітетом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з комітетом кошторису витрат, акту звірки заборгованості на момент сплати, акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей, затвердженого комітетом).

Відповідно до п. 4.3 договору, оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання та погодження комітетом акту встановленої форми.

Листом відповідача від 25.05.2017 №1935/0/4-17 між останнім та позивачем було погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на території позивача на 2017 рік, загальною сумою 46 813,91 грн.

21.06.2017 позивач листом №475/КД надіслав відповідачу для опрацювання та погодження 2 примірники актів виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на території позивача за І квартал 2017 на загальну суму 16 009,33 грн, звіт про витрати позивача за І квартал 2017, пояснення до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за І квартал 2017 та інші документи, що підтверджують суму витрат по зберіганню матеріальних цінностей за І квартал 2017.

25.07.2017 позивач листом №584/КД надіслав відповідачу для опрацювання та погодження 2 примірники актів виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на території позивача за ІІ квартал 2017 на загальну суму 5 398,87 грн, звіт про витрати позивача за ІІ квартал 2017, пояснення до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за ІІ квартал 2017 та інші документи, що підтверджують суму витрат по зберіганню матеріальних цінностей за ІІ квартал 2017.

10.11.2017 позивач листом №973/КД надіслав відповідачу для опрацювання та погодження 2 примірники актів виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на території позивача за ІІ квартал 2017 на загальну суму 7 115,22 грн, звіт про витрати позивача за ІІІ квартал 2017, пояснення до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за ІІІ квартал 2017 та інші документи, що підтверджують суму витрат по зберіганню матеріальних цінностей за ІІІ квартал 2017.

28.12.2017 позивач листом №1116/КД надіслав відповідачу для опрацювання та погодження 2 примірники актів виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на території позивача за ІV квартал 2017 на загальну суму 18 213,28 грн, звіт про витрати позивача за ІV квартал 2017, пояснення до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за ІV квартал 2017 та інші документи, що підтверджують суму витрат по зберіганню матеріальних цінностей за ІV квартал 2017.

Відповідач не надав жодної відповіді на вищевказані документи.

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за 2017 становить 46 736,70 грн.

16.07.2018 позивач направив відповідачу з претензію № 2901/ЮВ, яку відповідач отримав 18.07.2018.

09.08.2018 відповідач листом за №3225 надав відповідь на вказану претензію. Відповідно до даної відповіді відповідач посилається на те, що відсутні у нього підстави для сплати заборгованості оскільки витрати, пов’язані з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, не узгоджено з Держрезервом.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 46 736,70 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 560,84 грн. інфляційних втрат та 610,77 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов’язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат в розмірі 560,84 грн. за період з вересня 2018 по жовтень 2018 та розрахунком 3% річних в сумі 610,77 грн. за період з 26.07.2018 по 31.12.2108 наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов’язань за договором №10/11 від 14.11.2005 щодо оплати витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 1762, 00 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства “Одеський авіаційний завод” задовольнити повністю.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Державного підприємства “Одеський авіаційний завод” (65121, місто Одеса, проспект Небесної Сотні будинок 32-А, ідентифікаційний код 07756801) 46 736 грн. 70 коп. основного боргу, 560 грн. 84 коп. інфляційних втрат, 610 грн. 77 коп. 3 % річних, 1762 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 07.02.2019.

Суддя Трофименко Т.Ю.