ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.02.2019 р. Справа № 914/239/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом:ОСОБА_1
до відповідача:Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області
про:визнання договору недійсним; скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2019 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання договору недійсним; скасування податкових повідомлень-рішень.

Дослідивши подану позовну заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке: відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Згідно з ч. 3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію (суб'єктного складу), господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Пунктами 1, 10 ч.1 ст.20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до поданої позовної заяви, позивачем є фізична особа ОСОБА_1, яка не є підприємцем, а характер спірних правовідносин не є господарським.

Крім того, відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України затвердженого постановою КМУ №236 від 21.05.2014р., Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 14.1.157 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з п.19 ч.1 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем у даній справі є суб'єкт владних повноважень - Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області, спір не пов'язаний із здійсненням господарської діяльності, а є публічно-правовим, оскільки виникає з публічно-правових відносин (стосується питань оподаткування), оспорювані податкові повідомлення-рішення є правовими актами індивідуальної дії, відтак цей спір в частині позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Беручи до уваги викладене, за суб'єктним критерієм зазначений спір не підвідомчий господарському суду.

Відповідно до другого критерію (характеру спірного правовідношення), місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції, та вимоги ст.ст. 27, 30 ГПК України, згідно з якими господарські суди розглядають справи, коли склад учасників спору відповідає приписам норм Господарського процесуального кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер (ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Позивач звернувся до суду із позовною заявою з наступними позовними вимогами:

- визнання договору недійсним;

- скасування податкових повідомлень-рішень;

Щодо позовної вимоги про визнання договору дарування грошових коштів, то суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Згідно з ч.1 ст.23 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Отже, цей спір в частині позовних вимог про визнання договору дарування недійсним підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовної вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень, то, як зазначено вище, враховуючи положення ч.1 ст.19 КАС України, спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження індивідуальних актів підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Конституційний Суд України у рішенні №2-рп/2007 від 12.06.2007р. вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Частиною 6 ст.175 ГПК України встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Тому, для правильного визначення підвідомчості даного спору, позивачу необхідно визначитися із сторонами, правовою природою та юридичними підставами зазначеного позову, оскільки приватноправовий спір про визнання договору дарування недійсним підвідомчий суду загальної юрисдикції за правилами ЦПК України, а спір про скасування податкових повідомлень-рішень підвідомчий адміністративному суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в порядку, передбаченому Законом України «Про судовий збір», позивач може звернутися до господарського суду із клопотанням про повернення судового збору за подання позову до господарського суду у зв'язку з відмовою у відкритті провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.1 ч.1 ст.175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі та повернути ОСОБА_1 позовну заяву від 07.02.2019 разом з доданими до неї матеріалами (всього на 46 аркушах).

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.