СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2019 р. Справа № 905/1036/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - адвокат Новікова В.Р. посвідчення НОМЕР_2 від 25.07.2018 року, ордер ДН №042516 від 02.01.2019 року;

1-ї третьої особи - адвокат ОСОБА_2 ордер ДН №042516 від 02.01.2019 року, свідоцтво НОМЕР_3 від 12.05.2010 року;

2-ї третьої особи - не з'явився

3-ї третьої особи - адвокат ОСОБА_2 свідоцтво НОМЕР_3 від 12.05.2010 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3, м. Маріуполь, Донецька область (вх. № 1157Д/1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 року у справі №905/1036/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Фурсова С.М.), повний текст якого складено 22.10.2018р.

за позовом Компанії «Мерілін Лімітед» (Сейшельські Острови, Вікторія, Мае, Френсіс рейчел Стрит, Саунд енд Віжн Хауз, другий поверх, офіс №1 від імені якої діє ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон», Донецька область, місто Маріуполь

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 1. ОСОБА_3, м. Маріуполь, Донецька область;

2.ОСОБА_7, м. Маріуполь, Донецька область

3.Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовбуд-Лідер», Донецька область, місто Маріуполь

про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом від 18.09.2017 року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.10.2018 року у справі №905/1036/18 позовні вимоги Компанії «Мерілін Лімітед» від імені якої діє ОСОБА_5 до ТОВ «Азовбетон» про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом від 18.09.2017 - задоволено; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Азовбетон», оформлене протоколом від 18.09.2017 року; стягнуто з ТОВ «Азовбетон» на користь Компанії «Мерілін Лімітед» 1762,00 грн. судового збору.

Третя особа - ОСОБА_3, з вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 року у справі №905/1036/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Господарський суд першої інстанції не дослідив та не надав відповідну оцінку того, що ініціатор скликання загальних зборів засновників - ОСОБА_5 заявляє про необізнаність про проведення зборів, при цьому інші особи, які мають право скликати збори - відсутні.

Господарський суд першої інстанції не вказав на що конкретно вплинула різниця дати та місця проведення загальних зборів засновників ТОВ «Азовбетон». Порядок денний «Про продаж пересувного розчинно-бетонного вузлу ПРБВ-80» був актуальний і на 18.09.2017 рік в м. Маріуполь і на 23.09.2017 року в м. Одеса, сам договір купівлі-продажу №15/17 укладено через місяць - 24.10.2017 року.

В рішенні місцевого господарського суду вказано, що відповідач не повідомив ні позивача, ні представника позивача ОСОБА_5, однак при цьому не зазначено яким саме способом мало бути здійснено таке повідомлення, бо є різні способи дозволені законодавством; яким чином проводились повідомлення про проведення загальних зборів засновників по ТОВ «Азовбетон» господарським судом першої інстанції не встановлено.

Посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 26.10.2016 року №902/1413/15.

Зазначає, що єдиним представником позивача на території України є ОСОБА_5, власником відповідача, ТОВ «Азовбетон» - ОСОБА_7, однією з третіх осіб по справі- ОСОБА_7; ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є подружжям, які зловживаючи процесуальними правами створили штучний предмет спору, не надаючи «непотрібні» їм докази, такі як оригінал протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Азовбетон» 18.09.2017 року, маючи на меті повернення у власність ТОВ «Азовбетон» бездумно проданого пересувного розчинно-бетонного вузлу ПРБВ-80.

Зазначає, що фактично спір між позивачем та відповідачем на дату подачі позову до господарського суду першої інстанції був відсутній та , що сам позов в цілому є зловживанням процесуальними правами в розумінні п.3 ч.2 ст.43 ГПК України, саме за відсутністю спору між сторонами.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018 року суддею доповідачем по справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 року у справі №905/1036/18 залишено без руху; апелянта зобов'язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз'яснено що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

13.12.2018 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги по справі (вх.2348), до якої додана квитанція про сплату судового збору, яка долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 року клопотання ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено та поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 року у справі учасникам справи встановлено строк до 10.01.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 23.01.2019 року.

10.01.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.252), в якому останній просить залишити скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а судове рішення від 10.10.2018 року без змін, який долучений до матеріалів справи.

Вважає, що за вказаних обставин господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо недійсності рішення загальних зборів, оформленого протоколом від 18.09.2017 року.

Що стосується посилань апелянта на неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі, а саме ТОВ «Азовбуд-Лідер», то відповідач звертає увагу на те, що предметом розгляду у справі є визнання недійсним рішення загальних зборів. Зазначений предмет спору відповідає спорам, що виникають із корпоративних правовідносин. За вказаних обставин, це спір, що виник між юридичною особою та її учасниками пов'язаний із діяльністю та управлінням такої особи.

В судовому засіданні 23.01.2019 року представник відповідача просив судове рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу-без задоволення; представник 1-ї та 3-ї третьої особи просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення господарського суду першої інстанції скасувати.

В судове засідання 23.01.2019 року представники позивача та 2-ї третьої особи не з'явилися.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 року оголошено перерву у розгляді справи №905/1036/18 до 11.02.2019 року.

24.01.2019 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх. № 816), яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/1036/18 в режимі вдеоконференції, який відбудеться 11.02.2019 року; доручено Володарському районному суду Донецької області забезпечити проведення відеоконференції у справі №905/1036/18.

В судовому засіданні 11.02.2019 року представник відповідача просив судове рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу-без задоволення; представник 1-ї та 3-ї третьої особи просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення господарського суду першої інстанції скасувати.

В судове засідання 11.02.2019 року представники позивача та 2-ї третьої особи не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотному боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Процесуальні документи у даній справі направлялись на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) в порядку приписів ст. 242 ГПК України та із дотриманням вимог ч. 4 ст. 120 ГПК України. Разом з тим, ухвали суду від 23.01.2019 року про відкриття апеляційного провадження, призначення справи до розгляду та 24.01.2019 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі були повернуті на адресу суду апеляційної інстанції із довідкою пошти від 07.02.2019 року про повернення "за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.114,155 ; 119-120, том 4).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, вказані ухвали суду від 23.01.2018 року та 24.01.2018 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Станом на 18.09.2017 року Компанія «Мерілін Лімітед» була власником 90% частки у статутному капіталі ТОВ «Азовбетон».

18.09.2017 року було проведено загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон», за результатами яких складено протокол б/н від 18.09.2017 року, в якому зазначено про те, що на зборах вищого органу товариства були присутні учасники, що разом володіють 100% статутного капіталу відповідача, а саме: ОСОБА_3 та уповноважена особа ОСОБА_5, який діє від імені юридичної особи Республіки Сейшельські Острови: Компанії «Мерілін Лімітед».

Відповідно до змісту протоколу від 18.09.2017 року на порядок денний загальних зборів товариства 18.09.2017 року було поставлено наступне питання: продаж пересувного розчинно-бетонного вузла ПРБВ-80.

За результатами розгляду зазначеного питання, яке оформлене протоколом загальних зборів учасників товариства від 18.09.2017 року, було прийнято рішення про доручення директору ТОВ «Азовбетон» ОСОБА_3 укласти відповідний договір продажу пересувного розчинно-бетонного вузла ПРБВ-80 - ТОВ «Азовбуд-Лідер».

Протокол підписаний учасником товариства ОСОБА_3 та представником учасника Компанії «Мерілін Лімітед» -ОСОБА_5

Разом із тим, як стверджує позивач, про проведення загальних зборів 18.09.2017 року його не було повідомлено належним чином, збори проводилися без представника Компанії «Мерілін Лімітед» ОСОБА_5, оскільки останній на той час знаходився у місті Одеса на засіданні загальних зборів ТОВ «Компанія «Нові технології - України», що підтверджується протоколом №6 від 18.09.2017 року загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Нові технології - України», рішенням загальних зборів ТОВ «Компанія «Нові технології - України» та листом приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. від 05.02.2018 року № 26/01-16 про виконання 18.09.2017 року у м. Одесі нотаріальних дій в присутності ОСОБА_5 щодо засвідчення справжності його підпису на протоколі № 6 загальних зборів ТОВ «Компанія «Нові технології - України» від 18.09.2017 року за реєстровим № 4070, рішення загальних зборів ТОВ «Компанія «Нові технології - України» від 18.09.2017 року за реєстровим № 4067 та двох примірників статуту ТОВ «Компанія «Нові технології - України» за реєстровим № 4073.

Крім того, з питання підробки протоколу загальних зборів від 18.09.2017 року та шахрайських дій з боку ОСОБА_3, відкрито кримінальне провадження №0000146 від 25.01.2017 року за ч.1 ст. 358 КК України, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в Україні.

На думку позивача, скликання та проведення загальних зборів учасників ТОВ «Азовбетон» здійснені з порушенням визначеної законодавством процедури, а прийняте рішення є незаконним, у зв'язку з чим він звернувся з позовом до господарського суду.

10.10.2018 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевий господарський суд задовольняючи позов виходив зокрема з того, що відповідач не забезпечив порядок проведення зборів з порядком денним вказаним в рішенні, яке оформлено протоколом від 18.09.2017 року, чим порушив вимоги статуту та чинного законодавства та при прийнятті рішення порушив права учасника Компанії «Мерілін Лімітед», частка якого у статутному капіталі товариства складає 90%, що є безумовною підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Азовбетон», оформленого протоколом від 18.09.2017 року.

Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч.1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

З матеріалів справи вбачається, що засновників ТОВ «Азовбетон» на вересень 2017 року було два - ОСОБА_3, частка якого у статутному капіталі товариства складає 10% та Компанія «Мерілін Лімітед» (нерезидент), частка якого у статутному капіталі товариства складає 90%, єдиним представником якої на Україні є ОСОБА_5

За приписами ст.97 ЦК України Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства зокрема мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

За змістом ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», ст.145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Статтею 41, ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» визначено перелік питань, що належать до компетенції загальних зборів товариства, а також можливість віднесення до компетенції загальних зборів інших питань статутом товариства.

Згідно положень ч.1 ст.62 Закону України «Про господарські товариства», ч.2 ст.145 ЦК України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Дирекція вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції.

Статтею 98 Цивільного кодексу України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Згідно з ч.1 ст.143 Цивільного кодексу України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Так, у пункті 7.1 статуту ТОВ «Азовбетон» (далі-статут) зазначено, що органами управління товариством є загальні збори учасників та виконавчий орган.

Пунктом 7.3. статуту визначено, що вищим органом управління товариством є загальні збори учасників, які мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства.

Згідно пункту 7.3.4. статуту до виключної компетенції загальних зборів віднесено, в тому числі, надання згоди директору на відчуження майна товариства, кредитних договорів, інших угод.

Згідно п.7.4 статуту одноособовим виконавцем органом товариства є директор, який здійснює оперативне керівництво діяльністю товариства.

Пунктом 7.4.5 статуту визначено, що директор не має права приймати рішення по відчуженню майна.

Відповідно до п.2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин» господарські суди мають враховувати, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше.

Як зазначає апелянт запрошення на загальні збори він отримав безпосередньо від ініціатора проведення зборів - ОСОБА_5 в телефонному режимі, що не суперечить п.7.3.9 статуту ТОВ «Азовбетон» та ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» .

Позивач посилається на те, що представник Компанії «Мерилін Лімітед» ОСОБА_5 був необізнаний про проведення загальних зборів.

Разом з тим, інші особи, які мають право скликати збори взагалі відсутні, оскільки згідно п.7.3.8 статуту ТОВ «Азобетон», скликати позачергові збори засновників мають право учасники, частка яких у статутному капіталі товариства більше 20%, а такий учасник тільки один-компанія «Мерилін Лімітед», частка якого у статутному капіталі товариства складає 90%.

Отже, ОСОБА_3, частка якого у статутному капіталі товариства складає 10%, та як директор згідно ч.3 ст.145 ЦК України, ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», п. 7.4.5 статуту не мав повноважень на прийняття рішення по відчуженню майна ТОВ «Азовбетон» та тільки Компанія «Мерилін Лімітед» мала законні підстави для скликання загальних зборів засновників 18.09.2017 року.

Вказані обставини спростовують твердження позивача про необізнаність його представника ОСОБА_5 щодо скликання загальних зборів засновників товариства 18.09.2017 року.

Разом з тим, апелянт посилається на те, що не мав повноважень, згідно положень статуту на скликання загальних зборів засновників ТОВ «Азовбетон», навіть не беручи до уваги той факт, що фактично був проти продажу ПРБ-80, а тому не мав і обов'язку повідомляти представника Компанії «Мерилін Лімітед» ОСОБА_5 про скликання загальних зборів, оскільки його частка в статутному капіталі товариства складає лише 10%, а для повноважень на скликання загальних зборів необхідно, щоб частка учасника у статутному капіталі товариства складала більше 20%.

А відтак, повноваження директора виконавчого органу по управлінню майном товариства були обмежені, а за таких обставин ОСОБА_3 не мав повноважень ставити питання про продаж майна товариства, в тому числі ПРБВ-80 та окрім того, був особисто проти продажу ПРБВ-80, що відображено у відповідному протоколі та не маючи підстав для скликання загальних зборів засновників, жодних повідомлень щодо їх скликання, надсилати не міг.

В обґрунтування відсутності відповідної події, тобто, проведення загальних зборів позивачем надані документи, які на його думку, підтверджують факт відсутності одного із засновників ТОВ «Азовбетон» а саме представника Компанії «Мерілін Лімітед» ОСОБА_5 у м. Маріуполі станом на 18.09.2017 року, а також здійсненням ним в цей день інших дій у м. Одесі.

Іншими учасниками справи не заперечується той факт, що фактичне підписання протоколу загальних зборів відбулося в м. Одесі 23.09.2017 року.

Таким чином, обставина відсутності представника Компанії «Мерілін Лімітед» в м. Маріуполі 18.09.2017 року не може вважатися достатнім доказом відсутності існування вказаного рішення загальних зборів учасників товариства відносно продажу пересувного розчинно-бетонного вузлу ПРБВ-80, а надані позивачем докази відносно не перебування представника Компанії «Мерілін Лімітед» у м. Маріуполі 18.09.2017 року не суперечать та не виключають обставин, на які посилається апелянт.

Отже, матеріали справи не містять достатніх, в розумінні ст.74 Господарського процесуального кодексу України, доказів для спростування факту прийняття загальними зборами товариства рішення, відображеного в протоколі загальних зборів від 18.09.2017 року відносно продажу пересувного розчинно-бетонного вузла ПРБВ-80, що не суперечить вимогам п.п.7.4.4. та 7.4.5 статуту ТОВ «Азовбетон».

Сама по собі невідповідність дати протоколу загальних зборів товариства моменту їх фактичного проведення, не зумовлює неправомірність або відсутність рішення загальних зборів про надання директору ТОВ «Азовбетон» повноважень на укладення договору купівлі-продажу №15/17 від 24.10.2017 року та додатків до нього, а отже і відсутність у нього повноважень на підписання такого договору.

Вказані факти та обставини також встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 17.05.2018 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.08.2018 року по справі №905/42/18 за позовом ТОВ «Азовбетон» до ТОВ «Азовбуд-Лідер» про визнання недійсним договору купівлі-продажу ПРБВ-80, яке набрало законної сили.

А згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин аргументи позивача щодо підтвердження факту знаходження представника Компанії «Мерілін Лімітед» ОСОБА_5 18.09.2017 року у м. Маріуполі такими доказами як протокол №6 від 18.09.2017 року загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Нові технології - України», рішенням загальних зборів ТОВ «Компанія «Нові технології - України» та листом приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. від 05.02.2018 року № 26/01-16 про виконання 18.09.2017 року у м. Одесі нотаріальних дій в присутності ОСОБА_5 щодо засвідчення справжності його підпису на протоколі № 6 загальних зборів ТОВ «Компанія «Нові технології - України» від 18.09.2017 року за реєстровим № 4070, рішення загальних зборів ТОВ «Компанія «Нові технології - України» від 18.09.2017 року за реєстровим № 4067 та двох примірників статуту ТОВ «Компанія «Нові технології - України» за реєстровим № 4073, не приймаються.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про господарські товариства» засновниками та учасниками товариства можуть бути підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Підприємства, установи та організації, які стали учасниками товариства, не ліквідуються як юридичні особи. Іноземні громадяни, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, а також міжнародні організації можуть бути засновниками та учасниками господарських товариств нарівні з громадянами та юридичними особами України, крім випадків, встановлених законодавчими актами України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

Відповідно до п. 2.12, 2.13 та 2.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин».

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України "Про кооперацію"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п'ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства").

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

Втім, місцевий господарський суд не вказав яке саме було допущено порушення процедури скликання або ж проведення загальних зборів.

Враховуючи правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України по справі №902/1413/15 від 26.10.2016 року де вказано на те, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішення та, що вирішуючи питання про недійсність рішень загальних зборів суд, у тому числі, оцінює, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення, а також встановлює факт порушення цим рішенням прав і законних інтересів учасника товариства, колегія суддів зазначає наступне.

Господарський суд першої інстанції встановивши невідповідність дати проведення загальних зборів даним, що зазначені у протоколі не вказав на що саме вплинула така різниця дати та місця проведення загальних зборів засновників ТОВ «Азовбетон» та так само не встановив факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасників товариства.

А беручи до уваги той факт, що частка Компанії «Мерилін Лімітед» у статутному капіталі ТОВ Азовбетон» складає 90%, то для кворуму було достатньо присутності лише представника Компанії «Мерилін Лімітед».

Однак, з матеріалів справи вбачається, що на загальних зборах засновників ТОВ «Азовбетон» із порядком денним «Про продаж ПРБВ-80» були присутні всі його засновники, тобто ОСОБА_3, частка якого у статутному капіталі товариства складає 10% та представник Компанії «Мерилін Лімітед» ОСОБА_5, частка якого у статутному капіталі товариства складає-90%.

Вказані обставини підтверджуються протоколом загальних зборів засновників ТОВ «Азовбетон» від 18.09.2017 року, наданим в копії позивачем, який містить підпис ОСОБА_5 і ОСОБА_3

Оригінал протоколу ні до місцевого господарського суду ні до суду апеляційної інстанції позивачем не надано; додана до позовної заяви його копія містить підпис представника Компанії «Мерилін Лімітед» ОСОБА_5, що підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього своїм підписом; на копії також зазначена дата такого засвідчення; підпис ОСОБА_5 в протоколі під сумнів не ставився, недійсність його підпису також відповідними доказами, в тому числі експертним висновком, не підтверджена.

Згідно ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За таких обставин, підстав сумніватися у відповідності копії наданого позивачем протоколу, оригінал якою і повинен знаходитися у позивача, не має та вказане не може мати своїм наслідком неприйняття відповідного доказу до уваги.

На участь в загальних зборах засновників та підписання відповідного протоколу ОСОБА_5 уповноважений довіреністю від 01.02.2017 року, що не суперечить положенням ст. 244, ст.246 ЦК України, ч.1 ст.74 Закон України «Про міжнародне приватне право» та п. 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин».

А за таких обставин висновок господарського суду першої інстанції про відсутність кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення є помилковим.

Конституційне право на судовий захист передбачає, як невід'ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Разом з тим, відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Між тим, Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, аргументи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 року у справі №905/1036/18 слід скасувати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції оскаржуване рішення прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, ч.2 ст. 275, п.1, 3 ч.1 статті 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 року у справі №905/1036/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Стягнути з Компанії «Мерілін Лімітед» (Сейшельські Острови, Вікторія, Мае, Френсіс рейчел Стрит, Саунд енд Віжн Хауз, другий поверх, офіс №1, реєстраційний №102938) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.02.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін

Суддя В.С. Хачатрян