ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р.

м. Київ

Справа № 911/2476/18

Суддя Черногуз А.Ф., при секретарі Бразі Л.К., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, )

до Комунального підприємства "Фастівтепломережа" (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Семена Палія, буд. 9, )

про стягнення боргу, 3% річних, пені та втрат від інфляції,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (дов. №14-30 від 18.01.2019)

відповідача: ОСОБА_2М.(дов. №51 від 29.12.2018), ОСОБА_3 (дов. №50 від 29.12.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №14/4-1213 від 07.09.2018 Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Фастівтепломережа" про стягнення 1981498,06 грн боргу, 294615,21 грн 3% річних, 1040988,48 грн пені та 2842865,81 грн втрат від інфляції.

Згідно ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому ст. 174 цього Кодексу.

Ухвалою від 09.11.2018 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 03.12.2018, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

03.12.2018 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшов відзив на позов.

В судовому засіданні 03.12.2018 суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив до наступного судового засідання, оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 17.12.2018.

В судовому засіданні 17.12.2018 заслухав представників сторін, продовжив позивачу строк на подання відповіді на відзив до наступного судового засідання, оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 08.01.2019.

08.01.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла відповідь позивача на відзив.

В судовому засіданні 08.01.2019 суд заслухав представників сторін, встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив, продовжив строк підготовчого засідання на 30 днів, оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 21.01.2019.

21.01.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 21.01.2019 суд заслухав представників сторін, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляд по суті на 05.02.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- 16.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Фастівтепломережа" (покупець) було укладено договір № 1345/14-БО-17 купівлі-продажу природного газу;

- відповідно до актів приймання-передачі природного газу за період січень квітень 2014 року та жовтень грудень 2014 року (копії актів містяться в матеріалах справи) продавець передав покупцю природного газу на загальну суму 6552458,79 грн, а відтак, належним чином виконав взяті на себе договірні зобов'язання;

- відповідач сплачував за газ з порушенням строків оплати, встановлених договором та не в повному обсязі, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 1981498,06 грн;

- виходячи з наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості, а також, нарахованих у звязку з простроченням оплати, 294615,21 грн 3% річних, 1040988,48 грн пені та 2842865,81 грн втрат від інфляції.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що відповідно до положень Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії його включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, на підставі чого заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 16.12.2013 № 1345/14-БО-17 має бути погашена за рахунок видатків державного бюджету в рамках процедури врегулювання заборгованості та не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідач зазначив, що заборгованість за січень квітень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, а також частково за грудень 2014 року сплачена відповідачем до набрання чинності вищезазначеним законом, а відтак пеня, 3 % річних та втрати від інфляції на таку заборгованість не нараховуються на підставі ч. 3 ст. 7 зазначеного закону.

В судовому засіданні 05.02.2019 суд заслухав представника позивача, що підтримав позовні вимоги, та представника відповідача, що проти позову заперечив.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від субєктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Фастівтепломережа" (покупець) було укладено договір № 1345/14-БО-17 купівлі-продажу природного газу. Крім того, сторонами було укладено низку додаткових угод до договору, відтак його умови цитуються судом у їх кінцевій редакції.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.1., 3.4. договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

Приписами ст.ст. 175, 173 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, відповідно до актів приймання-передачі природного газу за період січень квітень 2014 року та жовтень грудень 2014 року (копії актів містяться в матеріалах справи) продавець передав покупцю природного газу на загальну суму 6552458,79 грн, а відтак, належним чином виконав взяті на себе договірні зобов'язання. Вказаний факт також підтверджується відсутністю скарг або заперечень відповідача щодо строків, якості тощо. А відтак, у відповідача виник обовязок оплатити вартість прийнятого природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачував за газ з порушенням строків оплати, встановлених договором та не в повному обсязі (докази оплати містяться в матеріалах справи), а, отже, неналежним чином виконував свої договірні зобовязання, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 1981498,06 грн.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У звязку із наведеним позивачем було нараховано відповідачу 294615,21 грн 3% річних, 1040988,48 грн пені та 2842865,81 грн втрат від інфляції.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що відповідно до положень Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії його включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, на підставі чого заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 16.12.2013 № 1345/14-БО-17 має бути погашена за рахунок видатків державного бюджету в рамках процедури врегулювання заборгованості та не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідач зазначив, що заборгованість за січень квітень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, а також частково за грудень 2014 року сплачена відповідачем до набрання чинності вищезазначеним законом, а відтак пеня, 3 % річних та втрати від інфляції на таку заборгованість не нараховуються на підставі ч. 3 ст. 7 зазначеного закону.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача, виходячи з наступного.

03.11.2016 прийнято ОСОБА_4 України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (далі - ОСОБА_4), який набрав чинності 30.11.2016.

Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ст. 1, 2 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до протоколу засідання територіальної комісії з узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах № 1 від 31.05.2017 узгоджено відповідачу розмір заборгованості перед позивачем: із різниці в тарифах для населення 301819,00 грн, для бюджетних установ - 13059845,00 грн, що, зокрема, включає в себе заборгованість за договором від 16.12.2013 № 1345/14-БО-17.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 174 від 18.07.2017 відповідача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Відповідно до ст. 4 Закону взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема, кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов'язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів. Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), яка не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

За змістом ч.ч. 4, 7, 8 ст. 5 Закону виконання зобов'язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету). Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України. Кожна із сторін зобов'язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Частина 2 ст. 179 Господарського кодексу України визначає, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів - господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. ОСОБА_4 є спеціальним законом, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Цим законом прямо передбачено обов'язок позивача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/397/18).

Частиною 2 ст. 5 Закону встановлено, що реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що теплопостачальні та теплогенеруючі організації з метою участі у процедурі реструктуризації мають узгодити розмір кредиторської заборгованості із відповідним органом, бути включені до Реєстру та укласти договір про реструктуризацію заборгованості з продавцем природного газу - ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Отже, укладення договору про реструктуризацію є обовязковим для зазначених субєктів та саме на підставі такого договору здійснюється реструктуризація заборгованості.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що звертався до позивача з листами в яких просив укласти договір, водночас, копії таких листів не надає. Відповідачем надано лише листи-відповіді позивача, в яких останній повідомляв відповідача про згоду на укладення договору про реструктуризацію за умови надання гарантії.

Відповдіно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що останній фактично не звертався до позивача з проектом договору та вимогою про його укладення, як то передбачено вимогами Закону. Отже, суд констатує, що відповідач не вчинив жодних юридично-значимих дій для спонукання позивача до укладення договору про реструктуризацію заборгованості, шляхом направлення позивача проекту такого договору, або ж, у випадку ухилення позивача від підписання договору, шляхом подання відповідного позову до суду.

Виходячи з наведеного, заперечення відповідача щодо того, що у звязку з участю відповідача у процедурі реструктуризації суми заборгованості, остання не можу бути стягнута з відповідача, судом відхиляються.

Водночас, суд погоджується із запереченнями відповідача про те, що заборгованість за січень квітень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, а також частково за грудень 2014 року сплачена відповідачем до набрання чинності вищезазначеним законом, а відтак пеня, 3 % річних та втрати від інфляції на таку заборгованість не нараховуються на підставі ч. 3 ст. 7 вищезазначеного Закону.

Так, відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач повністю сплатив вартість природного газу спожитого у січні квітні 2014 року, жовтні 2014 року, листопаді 2014 року, а також частково сплатив вартість газу, спожитого в грудні 2014 року. Останній платіж здійснено 12.08.2016, тобто до набрання чинності відповідним Законом, отже, нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 294615,21 грн 3% річних, 1040988,48 грн пені та 2842865,81 грн втрат від інфляції підлягають лише частковому задоволенню, в частині нарахувань на залишок заборгованості за грудень 2014 року.

Судом здійснено відповідний розрахунок та встановлено, що вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, пені, втрат від інфляції за заявлені позивачем періоди, розраховані виходячи із залишку заборгованості, що не була погашена до набрання сили Законом - 1981498,06 грн, підлягають задоволенню частково у сумах: 521704,01 грн пені, 191363,85 грн 3% річних, 1621268,63 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 1981498,06 грн боргу, 294615,21 грн 3% річних, 1040988,48 грн пені та 2842865,81 грн втрат від інфляції такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1981498,06 грн боргу, 521704,01 грн пені, 191363,85 грн 3% річних, 1621268,63 грн втрат від інфляції.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Фастівтепломережа" (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Семена Палія, буд. 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 20077,06 грн боргу, 521704,01 грн пені, 191363,85 грн 3% річних, 1621268,63 грн втрат від інфляції, а також 64737,52 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 15.02.2019.

Суддя А.Ф. Черногуз