ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Справа №906/768/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 18.10.2018 р. (суддя Сікорська Н.А., повний текст рішення складено 29.10.2018 р.) у справі №906/768/17

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"

про стягнення 746482,19 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" про стягнення 746482,19 грн. заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, з яких, зокрема, 629318,33 грн. заборгованість за надані послуги, 70110,65 грн. пеня, 8660,19 грн. 3% річні та 38393,02 грн. інфляційні.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 р., яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 р., позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 629318,33 грн. заборгованості за послуги транспортування природного газу, 8097,05 грн. 3% річних, 34519,74 грн. інфляційних, 10079,03 грн. витрат на оплату судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 593,14 грн. 3% річних, 3873,28 грн. інфляційних, 70110,65 грн. пені відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24.05.2018 р. рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 р. у справі №906/768/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 70110,65 грн. пені скасовано. Справу №906/768/17 у скасованій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.10.2018 р. у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 70110,65 грн. пені відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ні п.8.3, ні будь-яким іншим пунктом договору № від 17.12.2015 р. сторони не передбачили строків проведення розрахунків саме за транспортування природного газу, тому сторони в цій частині мають керуватись загальними нормами ЦК України щодо проведення розрахунків, а саме ч.2 ст.530 ЦК України. З огляду на те, що сторони не передбачили у договорі строків оплати за послуги з транспортування природного газу, тому нарахування пені та її стягнення за несвоєчасно проведені розрахунки відповідно до умов п. 13.5 договору суд вважає безпідставним, тому вимога щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 70110,65 грн. пені задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги в частині стягнення пені у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник, зокрема, вказує, що оскільки договір не встановлює умов щодо строку оплати послуг фізичного транспортування, то на спірні правовідносини поширюються загальні положення ч.2 ст.530 ЦК України, зокрема, боржник повинен виконати обовязок сплати у семиденний строку від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З огляду на вказане, позивачем була надана відповідачу вимога щодо оплати отриманих ним послуг транспортування природного газу шляхом направлення на адресу останнього актів про надані послуги.

Враховуючи, що відповідачем не були виконані зобовязання щодо оплати послуг в строк, передбачений ч.2 ст.530 ЦК України, позивачем було здійснено нарахування пені у відповідності до умов договору, починаючи з 8-го дня, після отримання відповідачем актів про надання послуг, за весь період прострочення, тому заявлені вимоги щодо стягнення пені в розмірі 70110,65 грн. підтверджуються належними доказами і підлягають до задоволення.

Відповідач, публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз", подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що при новому розгляді справи судом виконано вимоги ст.316 ГПК України та вказівки Верховного Суду про дослідження п.8.3 договору щодо погодження строків оплати за надані послуги. При цьому, позивач, посилаючись на ч.2 ст.530 ЦК України, фактично намагається змінити підстави своїх позовних вимог в частині стягнення пені всупереч ч.4 ст.46 ГПК України. Крім того, звертає увагу суду, що при новому розгляді справи відповідач і позивач визнали, що в п.8.3 договору сторони не погодили строки оплати за надані послуги.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.05.2018 р., колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Правовідносини сторін щодо транспортування природного газу, починаючи з 01.12.2015 р. регулюються договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 р., за умовами п.2.1 якого, оператор (публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз") надає замовнику (публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз") послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (т.1, а.с.104 -109).

Згідно з п.4.1 договору, замовник зобовязаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих послуг.

Неналежне виконання договірних зобовязань тягне за собою відповідальність, встановлену законом і договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вказане кореспондується зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Таким чином, системний аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що закон лише встановлює максимальний розмір пені як виду юридичної відповідальності, однак підставою для її стягнення є лише договір та договірні відносини сторін, зокрема, невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Пунктом 13.5 договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п.2.3 договору, послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуга фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Судами при вирішенні спору у даній справі було встановлено, що позивач надав відповідачу послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу за період вересень-грудень 2016 року та січень-червень 2017 року (т.1, а.с.41-51).

За умовами п.8.3 договору, у випадку, коли споживачі замовника розраховуються з ним через поточний рахунок із спеціальним режимом використання, оплата замовником послуг транспортування (у тому числі замовлення розподілу потужності) здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання замовника на поточний рахунок оператора кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором та зараховується як плата за послуги транспортування (розподілу потужності) в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11.06.2015 р. №1732 анульовано ліцензію АЕ №642427, видану публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз", на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу (т.2, а.с.111).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги анулювання ліцензії на постачання природного газу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не здійснював поставку природного газу кінцевим споживачам, які б мали проводити розрахунки через поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а тому умова щодо проведення розрахунків за транспортування природного газу до двадцятого числа не застосовується у правовідносинах, які склались між сторонами у справі.

З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов висновку, що сторони не передбачили у договорі № від 17.12.2015 р. строків проведення розрахунків за послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою.

Крім того, з таким висновком погоджується і сам скаржник в апеляційній скарзі (т.2, а.с.161), зокрема, вказуючи, що у п.8.3 договору мова йде про оплату послуг договірної потужності, а не послуг фізичного транспортування.

Натомість, у пункті 13.5 договору сторони встановили, що умовою застосування пені як виду відповідальності є порушення строків оплати, які передбачені договором. Отже, наведене спростовує посилання апелянта, що оскільки відповідачем не були виконані зобовязання щодо оплати послуг в строк, передбачений ч.2 ст.530 ЦК України, позивачем було здійснено нарахування пені у відповідності до умов договору, починаючи з 8-го дня, після отримання відповідачем актів про надання послуг за весь період прострочення.

Відтак, непогодження сторонами у договорі строків оплати за послуги фізичного транспортування унеможливлює стягнення пені згідно п.13.5 договору у спірних правовідносинах та відповідно задоволення позовних вимог у вказаній частині, що вірно враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 18.10.2018 р. у справі №906/768/17 залишити без змін, апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "07" лютого 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.