ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуСправа № 912/20/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Солдатової К.І., розглянувши у підготовчому засіданні справу № 912/20/19

за позовом: Приватного підприємства "Компанія Росток-Агро", 25014, м. Кропивницький, вул. Родникова, 86

до відповідача: Професійно-технічного училища № 36 смт. Новогородка, 28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Криворізька, 44

про стягнення 172 424,98 грн

Представники сторін участі в підготовчому засіданні 06.02.2019 не приймали.

В підготовчому засіданні і оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приватне підприємство "Компанія Росток-Агро" (далі - ПП "Компанія Росток-Агро", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою від 27.12.2018, яка містить вимоги про стягнення з Професійно-технічного училища № 36 смт. Новгородка (далі - ПТУ №36, відповідач) заборгованості в сумі 172 424,98 грн, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов договору відповідального зберігання майна від 01.03.2018, у зв'язку з чим позивач просить відшкодувати вартість майна, яке не було повернуто.

Ухвалою від 08.01.2019 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 912/20/19 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.02.2019.

Позивач та відповідач участь повноважних представників в підготовчому засіданні 06.02.2019 не забезпечили, хоча належним чином повідомленні про місце, дату та час засідання суду.

06.02.2019 від Професійно-технічного училища № 36 надійшла заява від 05.02.2019 про визнання позовних вимог. Крім того, згідно вказаної заяви відповідач просить розглянути справу без участі його представника.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка в засідання суду обов'язковою не визнавалась, та є правом, а не обов'язком учасників справи, господарський суд вважає за можливе розглянути справу без уповноважених представників сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитись від позову, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Частинами 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Господарський суд встановив, що заява відповідача від 05.02.2019 не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, підписана повноважним представником відповідача - адвокатом ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються поданою до матеріалів справи довіреністю від 15.08.2018 №483.

Враховуючи викладене, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити судове рішення в підготовчому засіданні 06.02.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 між Приватним підприємством "Компанія Росток-Агро" (Поклажодавець) та Професійно-технічним училищем № 36 (Зберігач) укладено договір відповідального зберігання майна (далі - Договір) (а.с. 29-30).

За умовами п. 1.1. вказаного ОСОБА_2, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього ОСОБА_2, що визначене у акті приймання-передачі майна, що є невід'ємною частиною цього ОСОБА_2.

Приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється Сторонами за актами приймання - передачі, які є невід'ємною частиною цього ОСОБА_2. Перелік майна, що передається на відповідальне зберігання згідно з ОСОБА_2, його кількість, вартість та комплектність визначаються Сторонами у актах приймання - передачі (пункти 1.3., 1.4. ОСОБА_2).

Відповідно до п. 3.2. ОСОБА_2, Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Пунктом 4.1. ОСОБА_2 передбачено, що плата за зберігання ОСОБА_2 становить 10 грн на рік та підлягає сплаті на користь Зберігача шляхом перерахування з безготівковій формі на поточний рахунок протягом 10 днів після повернення ОСОБА_2 з відповідального зберігання.

У розділі 7 Сторонами погоджено, що Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п. 7.1. ОСОБА_2). Строк цього ОСОБА_2 починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього ОСОБА_2 та закінчується 17.12.2018 року (п. 7.2. ОСОБА_2).

Вказаний Договір підписано повноважним представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

На виконання умов ОСОБА_2 відповідального зберігання від 01.03.2018 позивачем 01.03.2018 та 22.05.2018 передано, а відповідачем прийнято на зберігання майно, згідно наведеного в Актах приймання-передачі № 1 від 01.03.2018 та №2 від 22.05.2018 переліку, загальною вартістю 279 405,40 грн.

Акти приймання-передачі майна на відповідальне зберігання № 1 від 01.03.2018 на суму 192 405,40 грн та № 2 від 22.05.2018 на суму 87 000,00 грн підписано обома сторонами без зауважень та скріплено печатками (а.с. 31, 32).

Листом від 17.12.2018 позивач вимагав від відповідача повернути майно, що було передано згідно з договором відповідального зберігання від 01.03.2018 (а.с. 34).

Відповідач листом № 6991 від 17.12.2018 повідомив позивача про відсутність майна, наданого на зберігання, та про готовність відшкодувати вартість такого майна в сумі 279 405,40 грн (а.с. 33).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено договори про придбання та постачання товарів № 3 від 11.10.2018 та № 4 від 11.10.2018, відповідно до умов яких, позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, зазначений у рахунку та накладній, а відповідач прийняти та оплатити такий товар (а.с. 35-36, 40-41).

Згідно накладних № 2763 та № 2773 від 11.10.2018 відповідачеві поставлено Товар на загальну суму 106 980,42 грн (а.с. 38,43).

Позивачем виставлено Професійно-технічному училищу № 36 наступні рахунки-фактури:

- №2492 від 11.10.2018 на суму 80 855,40 грн;

- № 2501 від 11.10.2018 на суму 26 125,02 грн (а.с. 37,42).

Професійно-технічним училищем № 36 здійснено оплату поставленого товару на загальну суму 106 980,42 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 220 від 11.10.2018 на суму 80 855,40 грн та № 218 від 11.10.2018 на суму 26 125,02 грн (а.с. 39,44).

В подальшому, згідно угод про розірвання договорів від 17.12.2018, сторони вирішили розірвати вказані договори про придбання та постачання товарів № 3 від 11.10.2018 та № 4 від 11.10.2018 та визначили, що Замовник повертає поставлені товари Постачальнику, а грошові кошти, перераховані за поставлений товар направляються на погашення заборгованості, яка виникла за договором відповідального зберігання від 01.03.2018 (а.с. 45, 46).

Таким чином, шляхом зарахування зустрічних вимог, заборгованість відповідача станом на день розгляду справи становить 172 424,98 грн (279 405,40 грн (вартість переданого на зберігання майна) - 106 980,42 грн (кошти, повернуті за поставлений товар).

Проте, як повідомляє позивач, відповідач майно не повернув та не сплатив його вартість, що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

При вирішенні спору уданій справі господарський суд враховує наступне.

В силу положень ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно ч. 7 ст. 179 та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

За вимогами ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 948 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Статтею 953 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як зазначено вище, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути до майно, що передане на зберігання за договором від 01.03.2018 та Актами приймання-передачі майна № 1 від 01.03.2018 та № 2 від 22.05.2018.

Більш того, на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі строк зберігання за договором від 01.03.2018 закінчився, тоді як докази повернення відповідного майна або його вартості відповідачем не подано.

Відповідальність зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі встановлена статтею 950 Цивільного кодексу України, згідно частини 1 якої за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Межі відповідальності зберігача перед поклажодавцем за неналежне виконання своїх обов'язків встановлено статтею 951 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту якої збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміється втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та не одержані доходи, які управнена особа одержала б у разі належного виконання зобов'язання другою стороною. Збитки підлягають відшкодуванню у разі наявності протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), збитків, причинно-наслідкового зв'язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Невиконання відповідачем зобов'язання з повернення отриманого на зберігання за договором майна та не забезпечення його схоронності свідчить про протиправність поведінки відповідача, наявність його вини у допущеному порушенні, наслідком чого у позивача утворились збитки у вигляді вартості втраченого майна.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5.3. ОСОБА_2 від 01.03.2018 сторони передбачили, що Зберігач несе відповідальність за збереження та цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення Поклажолавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передано на зберігання, або його частини, Зберігач повинен за свій рахунок відшкодувати Поклажодавцеві завдану шкоду.

На підставі викладеного, позовні вимоги ПП "Компанія Росток-Агро" про стягнення з Професійно-технічного училища № 36 172 424,98 грн, що є збитками у розмірі вартості неповернутого майна, переданого на зберігання за договором від 01.03.2018, є такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Як вже зазналось вище, Професійно-технічним училищем № 36 подано заяву про визнання позову.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.191 Господарського процесуального Кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що заява про визнання позову підписана уповноваженою особою відповідача та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є всі підстави для прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подання позову.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, 50% судового збору у розмірі 1 293,19 грн покладаються на відповідача, інші 50% судового збору у розмірі 1 293,19 грн, за наявності відповідного клопотання позивача, підлягають поверненню останньому з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 130, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 191, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Професійно-технічного училища № 36 смт. Новгородка (28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Криворізька, 44, ідентифікаційний код 02544974) на користь Приватного підприємства "Компанія Росток-Агро" (25014, м. Кропивницький, вул. Родникова, 86, ідентифікаційний код 36585182) 172 424,98 грн заборгованості та 1 293,19 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчену копії рішення направити Приватному підприємству "Компанія Росток-Агро" за адресою: 25014, м. Кропивницький, вул. Родникова, 86 та Професійно-технічному училищу № 36 смт. Новогородка за адресою: 28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Криворізька, 44.

Повне рішення складено 15.02.2019.

Суддя В.В.Тимошевська