УХВАЛА

08 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 923/902/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Семенової Наталі Володимирівни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 (головуючий суддя Мишкіна М.А., Поліщук Л.В., Таран С.В.) у справі № 923/902/18

за заявою Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"

до Фізичної особи-підприємця Семенової Наталі Володимирівни (боржник)

про видачу судового наказу про стягнення 17 465,76 грн,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2019 Фізична особа-підприємець Семенова Наталія Володимирівна подала безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 у справі № 923/902/18 в частині стягнення судових витрат.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскаржувану постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018, ухвалену за результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Херсонської області від 24.10.2018 про відмову у видачі судового наказу про стягнення 17 465,76 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Водночас у вичерпному переліку ухвал суду першої інстанції, що підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку, наведеному в пункті 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (пункт 1 частини 1 статті 255 ) не зазначено, а отже такі ухвали, після перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Отже, касаційну скаргу у даному випадку подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що здійснення господарського судочинства у порядку наказного провадження (розділ II "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України) також не передбачає касаційного оскарження судових рішень у наказному провадженні.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 287, 293, 304, 314 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 923/902/18 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Семенової Наталі Володимирівни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 у вказаній справі.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з доданими до скарги матеріалами, в тому числі квитанцію № 1-3319К від 18.01.2019 на суму 352,40 грн, іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.