ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" лютого 2019 р. Cправа № А83-8729/2017

Господарський суд Вінницької області у складі судді Тварковського А.А., розглянувши матеріали судового доручення Арбітражного суду Республіки Крим від 29.12.2018 р. (вх. № 71/19 від 04.02.2019 р.) про вручення документів гр. ОСОБА_2, а саме: ухвали Арбітражного суду Республіки Крим у справі № А83-8729/2017

за позовом: Адміністрації міста Ялти Республіки Крим

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр"

до: гр. ОСОБА_2

про знесення самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В :

04.02.2019 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшло судове доручення Арбітражного суду Республіки Крим від 29.12.2018 р. (вх. № 71/19 від 04.02.2019 р.) про вручення документів гр. ОСОБА_2, а саме: ухвали Арбітражного суду Республіки Крим у справі № А83-8729/2017 за позовом Адміністрації міста Ялти Республіки Крим до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр" та гр. ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва.

Вказане судове доручення не може бути прийнято до виконання з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 6 ст. 369 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) суд виконує доручення іноземних судів щодо надання правової допомоги - вручення викликів до суду чи інших документів, допит сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, передані їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено, - дипломатичними каналами.

Виконання судового доручення здійснюється відповідно до цього Кодексу. На прохання іноземного суду процесуальні дії можуть вчинятися під час виконання судового доручення із застосуванням права іншої держави, якщо таке застосування не суперечить законам України.

У разі неможливості виконання судового доручення суд у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - дипломатичними каналами повертає це доручення іноземного суду без виконання із зазначенням причин та подає відповідні документи, що це підтверджують.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ГПК України судове доручення не приймається до виконання, якщо воно: 1) може призвести до порушення суверенітету України або створити загрозу її національній безпеці; 2) не належить до юрисдикції цього суду; 3) суперечить закону або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Автономна Республіка Крим є невід'ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання (ст. 134 Конституції України).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про основи національної безпеки України") на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві, серед інших визначено посягання на державний суверенітет України та її територіальну цілісність, територіальні претензії з боку інших держав та спроби втручання у внутрішні справи України з боку інших держав.

Згідно із ст. 3 ЗУ "Про основи національної безпеки України" об'єктами національної безпеки, зокрема, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Відповідно до положень ст. 4 ЗУ "Про основи національної безпеки України" суб'єктами забезпечення національної безпеки, серед інших, є суди загальної юрисдикції.

За змістом ст. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Згідно із ст. 3 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" суди України утворюють єдину систему. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Згідно зі ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Частиною 6 ст. 136 Конституції України встановлено, що правосуддя в Автономній Республіці Крим здійснюється судами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України") тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно зі ст. 2 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 3 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу ч.ч. 2, 3, 4 ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом. Справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності. Суди згідно із встановленою цим Законом підсудністю та відповідно до вимог процесуального законодавства здійснюють розгляд справ та вирішують процесуальні питання, які виникають після ухвалення судового рішення.

Таким чином, діяльність Арбітражного суду Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим є незаконною.

Як слідує з матеріалів даного судового доручення, органом, що звернувся до Господарського суду Вінницької області із судовим дорученням є Арбітражний суд Республіки Крим, що був створений у порядку, не передбаченому законодавством України, а отже, такий орган та його діяльність є незаконними та саме судове доручення, що ним оформлене та надіслано до Господарського суду Вінницької області є недійсним та не створює жодних правових наслідків, позаяк порушує суверенітет України та суперечить закону.

З огляду на вказане, судове доручення Арбітражного суду Республіки Крим від 29.12.2018 р. про вручення документів гр. ОСОБА_2, а саме: ухвали Арбітражного суду Республіки Крим у справі № А83-8729/2017 не може бути прийнято до виконання Господарським судом Вінницької області.

Керуючись ст.ст. 233, 235, 240, 369 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Судове доручення Арбітражного суду Республіки Крим від 29.12.2018 р. про вручення документів гр. ОСОБА_2, а саме: ухвали Арбітражного суду Республіки Крим у справі № А83-8729/2017 не приймати до виконання.

2. Згідно із ст. 235 ГПК України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. За приписами ч.1 ст.255 ГПК України дана ухвала оскарженню не підлягає.

4. Копію ухвали надіслати згідно переліку.

Дата складання повного тексту ухвали 06.02.2019 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - в наряд

3 - Арбітражному суду Республіки Крим (АДРЕСА_1)