АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2587/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

Представники учасників справи у судове засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 10.10.2018

у справі №916/2587/17

за позовом Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни

до Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 273360 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 Фізична особа-підприємець Арутюнян Ірина Анатолівна звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 268000 грн. та штрафні санкції у розмірі 5360 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. в частині повного та своєчасного повернення грошової позики.

Ухвалою Господарського суду Одеської області суду від 26.12.2017 призначено комплексну експертизу: - почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. ОСОБА_3 чи іншою особою? - та експертизу друкарських форм, на вирішення якої поставлено питання: - Чи нанесено відтиск печатки у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. саме печаткою Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю? Проведення експертизи доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Провадження у справі №916/2587/17 зупинено до одержання результатів експертизи.

05.06.2018р. за вх.№11232/18 господарським судом одержано повідомлення судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України про зняття з виконання судово-технічної експертизи у зв'язку з ненадходженням оплати на рахунок інституту.

16.07.2018р. за вх.№14182/18 господарським судом одержано висновок судової почеркознавчої експертизи.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2018 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 268 000 грн., штраф в розмірі 5360 грн. та судовий збір в розмірі 4100 грн.

В мотивах оскаржуваного рішення посилаючись на умови укладеного між сторонами договору позики та приписи ч.4 ст.203, ч.1 ст.205, ч.2 ст.207, п.2 ч.1 ст.208, ст.218, ч.1 ст.1047 ЦК України суд першої інстанції зазначив, що згідно з наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №383740240 від 18.05.2016р. позивач на підставі договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. передав відповідачу, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 268 000 грн. Тобто, 18.05.2016р. договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. виконаний його сторонами. Тим більш, що доказів повернення грошових коштів в розмірі 268 000 грн. позивачу, як помилково перерахованих, матеріали справи не містять та відповідачем до суду не надано. Таким чином, на думку суду першої інстанції, наявне у справі платіжне доручення свідчить про відсутність підстав для визнання договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. таким, що неукладений, навіть за умови вставлених обставин справи, які свідчать, що вказаний договір з боку відповідача підписаний не директором останнього.

Судом першої інстанції також зазначено, що ним враховуються обставини, які не спростовані відповідачем, та які свідчать про наявність відбитку печатки відповідача у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. При цьому, судом першої інстанції зауважено, що зміни у законодавство щодо необов'язковості використання печатки суб'єктом господарювання, зокрема у ч.2 ст.207 ЦК України та ст. 58-1 ГК України внесені після 18.05.2016р.

Посилаючись на приписи ч.1 ст.526 та ст.1046 ЦК України суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не належним чином виконувались зобов'язання щодо повного та своєчасного повернення грошової позики, внаслідок чого у відповідача виник борг перед позивачем в сумі 268 000 грн. До того ж, умовами п.7.1 укладеного між сторонами договору встановлено, що у разі порушення затримки Позичальником сплати грошових коштів більше ніж на 14 днів від терміну, який передбачено у п.5.1 договору, він повинен сплати Позикодавцю штраф у розмірі 2% від загальної суми, який складає 5360 грн.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулась Виробничо-комерційна фірма "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2018 у справі №916/2587/17 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що полягає у наступному.

Так апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 року є укладеним, обґрунтовуючи дану обставину наявністю у матеріалах справи платіжного доручення №383740240 від 18.05.2016 року.

Разом з цим посилаючись на приписи ч.2 ст.207, ч.1 ст.1047 ЦК України апелянт зазначає, що підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису свідчить про волевиявлення сторони договору і саме волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину.

При цьому, як зазначає апелянт, директором Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю договір про надання безвідсоткової позики не підписувався та не укладався. Дана обставина, як стверджує апелянт, підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме довідкою вх.№162 від 21.12.2017 р., підписаною директором ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ про те, що ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ Договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 р. з ФОП Арутюнян I.A. не укладало та не підписувало та висновком судово-почеркознавчої експертизи. Отже, на думку апелянта, договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 р. не містить дотримання всіх істотних умов для визнання правочину укладеним, які встановлені чинним законодавством, зокрема ст. 207, 1047 ЦК України.

При цьому, як вважає апелянт, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що сам по собі факт перерахування грошових коштів не означає, що ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ автоматично погодилося на умови, викладені у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 року.

Також, на думку апелянта, підлягає сумніву твердження суду першої інстанції про те, що дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, та даний договір фактично виконувався з обох сторін, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував факт виконання оспорюваного договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 року саме з боку ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ.

До того ж, як стверджує апелянт, при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було враховано той факт, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ФОП Арутюнян I.A. ґрунтуються саме на невиконанні ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ умов Договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 р. Отже, підставою позову у даній справі є саме договір про надання безвідсоткової позики, який директором ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ ОСОБА_3 підписаний не був, фактично даний договір з боку ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ не визнається, не виконувався та матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт укладання саме договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 року між ФОП Арутюнян I.A. та ВКФ «Юна- Сервіс» ТОВ. Тому, на думку апелянта, відсутні підстави вважати даний договір укладеним.

Вищенаведене, на думку апелянта, свідчить про невідповідність висновків, викладених у рішенні господарського суду Одеської області обставинам справи та про неправильне застосування судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2587/17 за апеляційною скаргою Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду Одеської області від 10.10.2018.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 призначено справу до розгляду на 29.01.2019.

24.01.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни в якому позивач просить оскаржуване рішення залишити в силі та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В своїх запереченнях позивач зазначає, що висновок експерта, на який посилається апелянт, не має стовідсоткової точності, незважаючи на його категоричність та не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом із іншими доказами за правилами встановленими ГПК України, що й було зроблено судом першої інстанції. Позивач вважає, що директор Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю при підписанні договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 навмисно змінила підпис та здійснила його таким чином, щоб його неможливо було ідентифікувати, що цей почерк належить саме їй. Також позивач відзначає, що при проведенні експертизи досліджувались зразки підпису правої руки та не були відібрані зразки підпису лівої руки, що не виключає можливість підпису на договорі лівою рукою. Крім того, як стверджує позивач, манера підпису залежить від емоційного стану особи, яка його здійснює, при цьому, експертизи експерти щодо емоційного стану особи також нічого не зазначили. Також, за твердженням позивача, експерти не врахували навмисну зміну почерку (підпису), незважаючи на те, що виявили збіжні загальні та окремі ознаки. У зв'язку з наведеним позивач вважає, що висновок судової експертизи є помилковим.

Окрім того позивач вважає, що головним доказом того, що договір був укладений є саме платіжне доручення та відповідачем не надано до суду доказів, які б підтвердили повернення коштів позивачу, або банківську виписку, яка б підтверджувала, що кошти не надходили, а також, як стверджує позивач, у судовому засіданні представник відповідача не спростував того, що кошти були отримані відповідачем.

Позивач також відзначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення враховувались також обставини, які не спростовані відповідачем, та які свідчать про наявність відбитку печатки відповідача у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016.

З урахуванням наведеного позивач вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній обставини не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

У судове засідання від 29.01.2019 представники учасників справи не з'явились, про причини нез'явлення суд апеляційної інстанції не повідомили, хоча повідомлялись належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 29.12.2018, яке вручено відповідачеві 14.01.2019.

Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.12.2019 та 29.12.2018 повернуті до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У відповідності до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни є АДРЕСА_1. Дана адреса також зазначена позивачем у відзиві на апеляційну скаргу. Саме за вказаною адресою, відомою суду, було надіслано ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду. Заяви про зміну місця проживання від Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни до суду апеляційної інстанції не надходило. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позивач був обізнаний про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Я вбачається з наявних матеріалів справи, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни обґрунтовуються наявністю відносин між сторонами, які врегульовано договором про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 (т.1, а.с. 9-11) за умовами п.1.1. якого Фізична особа - підприємець Арутюнян Ірина Анатоліївна (позикодавець) передає Виробничо-комерційній фірмі "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (позичальнику) грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути вказані грошові кошти Позикодавцю.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 договору загальна сума позики за договором складає 268000 грн., що є власними засобами Позикодавця. Проценти за надання позики та користування позикою не нараховуються та не сплачуються Позичальником.

У відповідності до п.п.3.1-3.3 договору позика надається Позикодавцем Позичальнику в день підписання договору. Днем надання позики є день фактичної передачі (перерахування) Позикодавцем грошових коштів Позичальнику. Позика надається в готівковому/безготівковому вигляді.

Пунктом 4.1 договору визначено строк користування позикою до 10.06.2017.

Відповідно до п.4.2 договору Позичальник зобов'язаний повернути позику за цим договором в термін до 10.06.2017

Згідно з п.п.5.1-5.3 договору Позичальник зобов'язаний повернути позику за цим договором до 10.06.2017 згідно п.4.2 цього договору. У разі якщо, останній день місяця припадає на вихідний день, то сплата грошових коштів Позичальником здійснюється на наступний робочий день. Позика підлягає зарахуванню на розрахунковий рахунок Позикодавця. Днем повернення позики вважається день фактичної передачі позики Позикодавцю.

Відповідно до п.п.6.1., 6.2. договору цей договір позики набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Строк позики (термін позики), може бути продовжений за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до договору.

Згідно з п.7.1 договору у разі порушення затримки Позичальником сплати грошових коштів більше ніж на 14 днів від терміну, який передбачено у п.5.1 договору, він повинен сплати Позикодавцю штраф у розмірі 2% від загальної суми.

У відповідності до п.п.8.1-8.3 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з часу надання поворотної фінансової допомоги Позичальнику. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п.8.1 договору та закінчується 10.06.2017р. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, вчинене під час дії цього договору.

Пунктами 9.1. - 9.3. договору визначено, що усі розбіжності, що виникли внаслідок або в зв'язку з цим Договором, мають вирішуватись шляхом переговорів між сторонами. При тлумаченні і виконання цього Договору Сторони керуються чинним законодавством України. Суперечки, не вирішені шляхом переговорів, розглядаються Господарським судом Одеської області на підставі законодавства України.

В матеріалах справи міститься платіжне доручення №383740240 від 15.05.2016 з якого вбачається перерахування ФОП Арутюнян І.А. на рахунок ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ 268000 грн. (т.1, а.с. 12).

29.09.2017 ФОП Арутюнян І.А. надіслано ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ претензію №1 про повернення боргу від 27.09.2017, в якій позивач зазначив, що згідно умов укладено між сторонами договору про надання безвідсоткової позики строк користування позикою встановлено до 10.06.2017, однак станом на час складання претензії (27.09.2017) грошові кошти не повернуті, у зв'язку із чим позивач просив відповідача сплатити суму боргу у розмірі 268000 грн. та штрафні санкції у розмірі 5360 грн. (т.1, а.с. 13-15).

Відповіді на вказану претензію відповідачем не надано.

Невиконання відповідачем свого обов'язку за договором про надання безвідсоткової позики, а саме неповернення позики, стало підставою для звернення ФОП Арутюнян І.А. із позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У відповідності до приписів ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем заперечувався факт укладення та підписання директором ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ ОСОБА_3 договору про надання безвідсоткової позики з ФОП Арутюнян І.А. При цьому, позивач посилався на заяву свідка ОСОБА_3 (т.1, а.с. 67) в якій остання зазначає, що договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 не укладала та не підписувала, а також просив призначити у справі комплексну експертизу почеркознавчу та експертизу друкарських форм (т.1, а.с. 54-55).

У зв'язку з вказаними запереченням ухвалою Господарського суду Одеської області суду від 26.12.2017 призначено комплексну експертизу: - почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. ОСОБА_3 чи іншою особою? - та експертизу друкарських форм, на вирішення якої поставлено питання: - Чи нанесено відтиск печатки у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. саме печаткою Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю?

Судово-технічну експертизу не було проведено у зв'язку з ненадходженням оплати на рахунок експертної установи.

У відповідності до висновку судової почеркознавчої експертизи №1159/15167 від 27.06.2018 (т.1, а.с. 190-198) підпис від імені ОСОБА_3, розташований в графі "Позичальник:" ліворуч напису "ОСОБА_3" договору б/н про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016р., укладеному між ВКФ "Юна-Сервіс" та ФОП Арутюнян І.А., виконаний без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до вимог ст.73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, враховуючи вищевикладене судова колегія дійшла висновку, що зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи відповідає вимогам ст. 98 ГПК України, і як наслідок приймається судовою колегією як доказ того, що ОСОБА_3 договір б/н про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016 не підписувала.

У відповідності до приписів ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з цим, доказ на якому ґрунтуються позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни, а саме договір б/н про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016 не можна вважати достовірними, оскільки як було встановлено під час експертного дослідження підпис у договорі від імені директора Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю виконаний не самою ОСОБА_3, а іншою особою.

Судова колегія відзначає, що позовні вимоги ґрунтуються саме на невиконанні відповідачем умов договору б/н про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016 та під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не звертався з заявою про зміну підстав позову.

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, ст.241 ЦК презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та в установленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також установлює випадки й умови набуття чинності правочином, учиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх перевищити.

Колегія суддів відзначає, що у даному випадку особу, яка підписала договір про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016 не встановлено взагалі, а тому у суду відсутні підстави вважати, що дана особа діяла від імені відповідача.

Судова колегія також відзначає, що сам факт перерахування грошових коштів з посиланням на реквізити договору про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016 не свідчить про те, що відповідач підтвердив прийняття до виконання зобов'язань за цим договором та погодився з його умовами, які відображені у даному договорі, який містить підпис не встановленої особи, вчинений від імені ОСОБА_3

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу, а саме щодо того, що директор Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю при підписанні договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016 навмисно змінила підпис та здійснила його таким чином, щоб його неможливо було ідентифікувати, що цей почерк належить саме їй, оскільки такі твердження позивача є лише припущенням останнього та не підтверджуються жодними матеріалами справи. До того ж колегія суддів відзначає, що у відповідності до ч.2 ст. 107 ГПК України за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам. Разом з цим наявні матеріали справи не містять доказів звернення позивача до суду першої інстанції з клопотання про призначення повторної експертизи у зв'язку із наявністю сумнівів у правильності висновку експерта.

З врахуванням встановлених колегією обставин, вимоги за позовом про зобов'язання відповідача виконати обов'язки за договором, який не підписано відповідачем, не можуть вважатись обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав зазначених позивачем у позові.

Отже за наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю підлягає задоволенню, рішення господарського суду Одеської області від 10.10.2018 у справі №916/2587/17 скасуванню, із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни.

Відповідно до пунктів "б", "в" ч. 4 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення та витрати пов'язанні з проведенням судової почеркознавчої експертизи покладаються на Фізичну особу - підприємця Арутюнян Ірину Анатоліївну.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2018 у справі №916/2587/17 - скасувати.

3. У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни - відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни (АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ ЩОРСА, будинок 2, ) 10010 грн. витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Арутюнян Ірини Анатоліївни (АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ ЩОРСА, будинок 2, ) 6150 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.02.2019 у зв'язку із перебуванням судді члені-колегії Таран С.В. 04.02.2019 у відпустці.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Таран С.В.