ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4083/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 року ( повний текст складено 30.11.2018р.), постановлену суддею Петровою В.І. у справі № 904/4083/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", код в , м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", код в , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором постачання природного газу

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровськогої області звернулось Публічне акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення пені у розмірі 4 386 913,71грн., 3% річних у розмірі 1 198 438,53грн., інфляційних у розмірі 5 079 137,42грн. у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №4636/1617-ТЕ-5/ПТ від 20.09.2016 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 2 193 456,86 грн., 3% річних у розмірі 1 198 438,53 грн., інфляційні у розмірі 5 016 994,26грн. та 159 035,19грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору щодо строків розрахунків. Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що він здійснений правильно, у зв"язку з чим пеня у розмірі 4 386 913,71грн. підлягає до стягнення. Щодо інфляційних, то за загальний період з грудня 2016 року по січень 2018 року (нараховані на суми боргу без урахування інфляційних нарахувань попередніх періодів) вони складають 5 016 994,26грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних суд вважає за необхідне відмовити. Суд також вважав, що враховуючи інтереси обох сторін, статус відповідача, який має стратегічне значення для регіону, а також те, що відповідач сплатив суму основного боргу, беручи до уваги, що окрім пені позивач нараховує 3% річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, а також те, що сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії населенню, можливо зменшити розмір стягуваної пені на 50% і стягнути пеню у розмірі 2 193 456,86грн.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення господарського суду в частині зменшення неустойки на 50% та інфляційних втрат на 62 143,16 грн.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- судом не було враховано особливості майнового стану позивача, ступінь виконання та період прострочення відповідачем оплати за поставлений газ. Позивач має значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення його поточної діяльності, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років;

- доводи відповідача не мають ознак обставин непереборної сили, в матеріалах справи відсутні докази вжиття відповідачем всіх належних заходів для недопущення порушення умов оплати. Апелянт вважає, що зроблений ним розрахунок інфляційних втрат є обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" вважає, що рішення господарського суду постановлене без порушення процесуальних норм та неправильного застосуваня норм матеріального права, та просить апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що позивач допустив подвійне нарахування інфляційної складової на інфляційну складову боргу попереднього періоду. Вважає, що у відповідача на момент розгляду справи господарським судом була відсутня заборгованість перед позивачем. Відповідач стверджує, що його майновий стан є суттєво гіршим у порівнянні з позивачем, а у звязку з тим, що споживачі мають заборгованість за спожиті послуги теплопостачання перед ним, підприємство не змогло розрахуватися з позивачем у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року у складі судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г. відкрите апеляційне провадження у справі № 904/4083/18. Розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, які зявилися в судове засідання, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 20.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №4636/1617-ТЕ-5/ПТ (а.с.17-28).

Згідно п.1.1. договору постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п.2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017р. рік природний газ обсягом до 13 700,00 тис. куб.м.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що розподіл (транспортування) природного газу здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Укртрансгаз", з яким (якими) споживач уклав відповідний договір (договори).

Відповідно до п.3.1. договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п.3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п.3.5. Договору споживач зобов'язується подати не пізніше

7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Згідно п.3.6. постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою.

У п.5.2. договору визначено ціну за 1 000куб.м природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1.).

У будь-якому випадку споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п.6.1. договору - в разі, коли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу (п.п. 2 п.6.2).

Споживач зобов"язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п.п.6 п.7.2.).

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.2.).

Відповідно до п.12.1.Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016р. до 31 березня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивач на виконання умов договору з жовтня по грудень 2016 році та у березні 2017 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 41 985 773,12грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, які підписані сторонами без будь-яких зауважень (а.с.28-31).

Відповідач зобовязання щодо сплати заборгованості за поставлений газ здійснив несвоєчасно, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення пені у розмірі 4 386 913,71грн., 3% річних у розмірі 1 198 438,53грн., інфляційних у розмірі 5 079 137,42грн.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст.ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за отриманий газ, поставлений у період з жовтня по грудень 2016р. та у березні 2017року на загальну суму 41985773,12грн. розрахувався несвоєчасно. Цей факт відповідачем не заперечується.

Позивачем було надано розрахунок 3% річних в сумі 1198438,53грн. за період з 26.11.2016р. по 27.02.2018р. та інфляційних втрат у розмірі 5079137,42 грн. за період з грудня 2016р. по січень 2018р.

Розмір 3% річних нарахований правильно, а тому господарським судом обгрунтовано задоволено позовні вимоги в цій частині.

Розмір інфляційних втрат було перераховано господарським судом, оскільки позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат за період з 01.07.2017р. по 31.07.2017р., а саме: інфляційні було розраховано з суми боргу, яка включає в себе інфляційні втрати за період з 01.12.2016р. по 30.06.2017р., отже, мало місце подвійне нарахування інфляційної складової на інфляційну складову боргу попереднього періоду.

Колегія суддів, перевіривши нарахування інфляційних втрат, вважає, що господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в цій частині частково, в сумі 5016994,26грн.

Вказане вище спростовує доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про дотримання ним, позивачем, порядку розрахунку інфляційних втрат.

Також позивачем надано розрахунок пені розмірі 4386913,71грн.за період з 26.11.2016р. по 25.10.2017р.

Вказаний розрахунок пені здійснений у відповідності до дійсної суми

заборгованості та періоду заборгованості та відповідачем не спростований.

Але, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 50 відсотків.

Вказане клопотання було обгрунтоване тим, що він, відповідач, не є фактичним споживачем природного газу, а через наявну заборгованість споживачів (населення, бюджетні установи, госпрозрахункові підприємства) за спожиті послуги теплопостачання перед відповідачем останній не міг розрахуватись з позивачем у повному обсязі; відповідачем проводились дії, спрямовані на погашення дебіторської заборгованості; позивачем не надано доказів того, що саме з вини відповідача позивач зазнав збитки.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені та інфляційних втрат, господарський суд прийняв до уваги те, що відповідач сплатив суму основного боргу, що окрім пені позивачем було нараховано 3% річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, а також те, що сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії населенню.

В якості доказів скрутного матеріального стану було надано довідку про наявність дебіторської заборгованості в сумі 630704,6тис.грн. (а.с.50), баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2018р., з якого вбачається наявність дебіторської заборгованості в сумі 632600тис.грн. та наявність великої кредиторської заборгованості (а.с.54), що свідчить про збитковість підприємства.

Крім того, прострочення зобовязання за договором має незначний строк та погашено відповідачем в повному обсязі.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (іншого позивачем суду не доведено), а відтак, врахувавши приписи статті 551 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 233 Господарського кодексу України, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо зменшення розміру пені на 50%, які підлягають стягненню з відповідача.

З урахування наведеного апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення господарського суду слід залишити в силі.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275,

276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 року у справі № 904/4083/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14.02.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г.Іванов