ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2019 Справа № 905/2311/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Цакадзе М.А.

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Донецька залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман

про стягнення 33281,31грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні оголошувалась

перерва з 15.01.2019 по 07.02.2019

Суть спору: Позивач, Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Донецька залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман про стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 33281,31грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вагони №66438342, №55332076, №53541983 з вантажем на станцію Сартана Донецької залізниці прибув з недостачею, яка підтверджена складеними цією ж станцією комерційними актами №484809/818 від 12.12.2017, №484809/819 від 12.12.2017, №484809/820 від 12.12.2017. Ухвалою суду від 17.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2311/18; справу №905/2311/18 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 15.01.2019 о 10:40 год.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.ст.165 ГПК України до 15.01.2019.

03.01.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2022/1152 від 28.12.2018, в якому останній просив суд відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надані належні докази оплати вартості вантажу.

Зазначив, що визначений позивачем у рахунку-фактурі від 10.12.2017 №91820460 рядок №3 та рядок №5, а також відповідний рядок у виписці банку, підтверджує оплату вантажу меншою масою, не за фактичною вагою, а за вагою наведеною, зокрема: 246,156 тон (вага наведена) * 10911,05грн (ціна без ПДВ) = 2685820,42грн.(загальна ціна вантажу без ПДВ сплаченого позивачем по рядку №3); 655,269 тон (вага наведена) * 9671,87грн (ціна без ПДВ) = 6337676,58грн., (загальна ціна вантажу без ПДВ сплаченого позивачем по рядку №5). З огляду на що, відповідач вважає, що надані позивачем акт прийому-передачі від 10.12.2017 та рахунок-фактура віл 10.12.2017 №91820460, копія виписки банку є доказами того, що вантаж, про нестачу якого зазначено в комерційних актах та позовній заяві не був оплачений позивачем і позивач відповідно не зазнав будь яких збитків у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк, у межах якого він мав звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права у звязку з чим просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність.

15.01.2019 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив №09-2/102 від 09.01.2019, в якій останній просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2019 проти задоволення позову заперечив.

Позивач в судові засідання не зявився, про час місце та дату судових засідань був повідомлений належним чином.

Згідно із ч.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив:

10.12.2017 зі станції Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) відправлено ПрАТ «Металургійний комбінат Азовсталь» (вантажоодержувач) згідно накладної №53322855 вантаж навал, кокс доменний (вологий).

При оформленні залізничної накладної у вагоні №53541983 відповідачем вказано масу вантажу 40900кг, тара 22200кг, у вагоні №55332076 відповідачем вказано масу вантажу 45650кг, тара 23500кг, у вагоні №66438342 відповідачем вказано масу вантажу 42200кг, тара 22400кг.

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

11.12.2017 вагон №66438342 прибув на станцію Волноваха Донецької залізниці (попутна станція). Так, на вказаній станції складений акт загальної форми №13094 від 11.12.2017 та здійснено комісійне переважування вагону на справних 150-т вагах, повірених 08.09.2017, за результатами якого на станції Сартана Донецької області був складений комерційний акт №484809/818 від 12.12.2017, оригінал якого наявний в матеріалах справи.

Згідно до комерційного акту №484809/818 від 12.12.2017, за документом зазначена вага: нетто 42200 кг, тара 22400кг. При переваженні виявилось: брутто 62350кг, нетто 39950кг, тара 22400кг, що менше ваги у накладній на 2250кг.

Вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом вантаж маркований поздовжньої лінією вздовж вагону вапном, вантаження насипом. Фактична навантаження шапкою, вище рівня бортів 40-50см, вантаж маркірований однією смугою по довжині вагону, вапном, слабко виражена. По ходу поїзду над 6-7 люками мається виїмка довжиною 300 см, по всій ширині вагону, вглиб 60-80см. В районі виїмки маркування порушено. Технічно справний. Течі вантажу не має. Вагон бездвірний, люка зачинені на запірний пристрій.

Комерційний акт з боку залізниці підписано належними особами.

Таким чином, комерційним актом №484809/818 від 12.12.2017 встановлено, що недостача у вагоні №66438342 складає 2250кг.

11.12.2017 вагон №55332076 прибув на станцію Волноваха Донецької залізниці (попутна станція). Так, на вказаній станції складений акт загальної форми №13096 від 11.12.2017 та здійснено комісійне переважування вагону на справних 150-т вагах, повірених 08.09.2017, за результатами якого на станції Сартана Донецької області був складений комерційний акт №484809/819 від 12.12.2017, оригінал якого наявний в матеріалах справи.

Згідно до комерційного акту №484809/819 від 12.12.2017, за документом зазначена вага: нетто 45650 кг, тара 23500кг. При переваженні виявилось: брутто 67150кг, нетто 43650кг, тара 23500кг, що менше ваги у накладній на 2000кг.

Вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом вантаж маркований поздовжньої лінією вздовж вагону вапном, вантаження насипом. Фактична навантаження шапкою, вище рівня бортів 40-50см, вантаж маркірований однією смугою по довжині вагону, вапном, слабко виражена. По ходу поїзду над 3-5 люками справа мається виїмка довжиною 450см, шириною 150см, вглиб 60-80см. В районі виїмки маркування порушено. Технічно справний. Течі вантажу не має. Вагон бездвірний, люка зачинені на запірний пристрій.

Комерційний акт з боку залізниці підписано належними особами.

Таким чином, комерційним актом №484809/819 від 12.12.2017 встановлено, що недостача у вагоні №55332076 складає 2000кг.

11.12.2017 вагон №53541983 прибув на станцію Волноваха Донецької залізниці (попутна станція). Так, на вказаній станції складений акт загальної форми №13098 від 11.12.2017 та здійснено комісійне переважування вагону на справних 150-т вагах, повірених 08.09.2017, за результатами якого на станції Сартана Донецької області був складений комерційний акт №484809/820 від 12.12.2017, оригінал якого наявний в матеріалах справи.

Згідно до комерційного акту №484809/820 від 12.12.2017, за документом зазначена вага: нетто 40900 кг, тара 22200кг. При переваженні виявилось: брутто 61950кг, нетто 39750кг, тара 22200кг, що менше ваги у накладній на 1150кг.

Вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом вантаж маркований поздовжньої лінією вздовж вагону вапном, вантаження насипом. Фактична навантаження шапкою, вище рівня бортів 40-50см, вантаж маркірований однією смугою по довжині вагону, вапном, слабко виражена. По ходу поїзду над 1-3 люками зліва мається виїмка довжиною 450см, шириною 150см, вглиб 60-80см. В районі виїмки маркування порушено. Технічно справний. Течі вантажу не має. Вагон бездвірний, люка зачинені на запірний пристрій.

Комерційний акт з боку залізниці підписано належними особами.

Таким чином, комерційним актом №484809/820 від 12.12.2017 встановлено, що недостача у вагоні №53541983 складає 1150кг.

Позивач вважає, що недостача вантажу в спірних вагонах виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 33281,31грн.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно п.2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст.23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи міститься рахунок фактура №91820460 від 10.12.2017 ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника за вищезазначеною накладною) та Акт прийому передачі №91820460 від 10.12.2017, з яких вбачається, що вартість 1 тони вугільної продукції за накладною №53322855 у вагонах №№55332076, 66438342 складає 9671,87грн. без ПДВ; у вагоні №53541983 складає 10911,05грн. без ПДВ.

З огляду на вищевикладене, суд приймає вищевказані документи як документ відправника, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу у розумінні ч.1 ст.115 Статуту залізниць України.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази оплати позивачем вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як встановлено судом, розрахунок вартості недостачі вантажу здійснений позивачем з урахуванням норми природної втрати 2 % маси нетто вантажу.

У графі 20 залізничної накладної №53322855 від 10.12.2017 найменування вантажу зазначено, що спірний вантаж навал, кокс доменний, вологий.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2%.

За даними комерційного акту №484809/818 від 12.12.2017, недостача у вагоні №66438342 складає 2250кг.

За розрахунком суду нестача у вагоні №66438342 склала 16318,37грн. з ПДВ:

42200 кг Х 2% = 844 кг; 2250 кг - 844 кг = 1406кг; 1406кг х 11606,24/1000 = 16318,37грн. з ПДВ, де:

42200 кг - маса нетто у вагоні №66438342,

2250кг - розмір недостачі за комерційним актом 484809/818 від 12.12.2017,

844 кг - норма природної втрати,

11606,24грн. - вартість 1 т спірного вантажу з ПДВ.

За даними комерційного акту №484809/819 від 12.12.2017, недостача у вагоні №55332076 складає 2000кг.

За розрахунком суду нестача у вагоні №55332076 склала 12615,98грн. з ПДВ:

45650 кг Х 2% = 913кг; 2000 кг - 913 кг = 1087кг; 1087г х 11606,24/1000 = 12615,98грн. з ПДВ, де:

45650 кг - маса нетто у вагоні №55332076,

2000кг - розмір недостачі за комерційним актом 484809/819 від 12.12.2017,

913 кг - норма природної втрати,

11606,24грн. - вартість 1 т спірного вантажу з ПДВ.

За даними комерційного акту №484809/820 від 12.12.2017, недостача у вагоні №53541983 складає 1150кг.

За розрахунком суду нестача у вагоні №53541983 склала 4346,96грн. з ПДВ:

40900 кг Х 2% = 818кг; 1150 кг - 818кг = 332кг; 332г х 13093,26/1000 = 4346,96грн. з ПДВ, де:

40900 кг - маса нетто у вагоні №53541983,

1150кг - розмір недостачі за комерційним актом 484809/820 від 12.12.2017,

818 кг - норма природної втрати,

13093,26грн. - вартість 1 т спірного вантажу з ПДВ.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман про стягнення збитків у розмірі 33281,31грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про відсутність документального підтвердження понесення позивачем збитків у предявленому до стягнення розмірі спростовуються матеріалами справи та відхиляються на підставі наступного.

Відповідно до акту прийому-передачі № 91820460 від 10.12.2017 у графі 3,5 вказані показники маси одного і того ж вантажу «вага фактична» та «вага наведена», з яких: «вага фактична» - це відомості, які вносяться згідно даних залізничної накладної, а «вага наведена» - розраховується відповідно до умов договору за системою знижок/приплат з урахуванням показників якості вантажу.

У звязку з чим, вказані відомості є показниками маси одного і того ж вантажу, який був поставлений та прийнятий за актом приймання-передачі № 91820460 від 10.12.2017. Вказаний вантаж позивачем сплачений у повному обсязі, про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка банку про рух коштів по рахунку позивача.

Крім того, предметом розгляду даної справи є вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у зв'язку із незбереженням останнім вантажу при перевезенні, тоді як здійснення оплати за поставку спірного вантажу не входить до предмету доказування у даній справі.

Відповідно до п. 2.7 роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Оскільки спірні вагони прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача. Відповідачем протилежного не доведено.

Заява відповідача про застосування позовної давності судом не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 315 ГК України передбачено можливість досудового врегулювання господарського спору та визначено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки, однак, в силу приписів статті 258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 статті 925 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред'явлення претензії.

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено право заявника на звернення з позовом до суду після перебігу 6-місячного строку на подання претензії та отримання відповіді на неї.

Відповідно до пункту 4.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України; оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

В даному випадку обставини, що спричинили заявлені вимоги позивача, виникли 12.12.2017 (момент складання комерційних актів), позов поданий до господарського суду Донецької області 07.12.2018 (згідно поштового штемпеля на конверті), тобто без пропуску строку позовної давності.

Таким чином, звернення з позовом до залізниці після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред'явлення претензії, не суперечить положенням статті 315 Господарського кодексу України та статті 925 Цивільного кодексу України.

В той же час, не звернення до перевізника з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 7 листопада 2016 року Справа № 904/3961/16.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман про стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 33281,31грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Донецька залізниця (84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87501, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) збитки у розмірі 33281,31грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1762,00грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Стягувач - Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь (87501, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ).

Боржник - Публічне акціонерне товариство Українська залізниця (03150, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Донецька залізниця (84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ).

У судовому засіданні 07.02.2019 підписано повний текст рішення.

Суддя Г.Є. Курило