ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/3122/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

при секретарі - Лукященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1

від третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ОМЕГА та ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від 17 липня 2018 року, суддя в І інста нції ОСОБА_4, повний текст якого складено 20.07.2018р. в м. Одесі

у справі № 916/3122/17

за позовом: Приватного підприємства Ліра

до відповідача: ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідач:а Товариства з обмеженою відповідальністю ОМЕГА

про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року Приватне підприємство Ліра звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради, в якому просило суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням загальною площею 7,2 кв. м., розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, на 1 поверсі, шляхом звільнення доступу щодо користування вказаним приміщенням позивачем, про що зобовязати відповідача скласти письмовий акт прийому - передачі про повернення вказаного приміщення у користування позивача відповідно до умов договору оренди №7/004 від 16.12.1998 року, із доповненнями та змінами до нього.

В обґрунтування предявлених вимог позивач посилався на те, що 25.09.1996 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради, та ТОВ «Евріка», правонаступником якого є Приватне підприємство Ліра, було укладено договір №7/004 оренди нежитлового приміщення загальною площею 558 кв.м., розташованого на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, який 16.12.1998 року пролонговано до 16.12.2008 року шляхом укладення нового договору оренди № 7/004. У наступному, додатковими погодженнями до вказаного договору від 05.11.2003р. та від 14.03.2013р. строк оренди нежитлового приміщення загальною площею 558 кв.м. було продовжено до 31.12.2018 року та сторони домовилися про зменшення орендованої площі на 186,3 кв.м., у користуванні орендаря залишена площа 350 кв.м. для використання в якості офісних приміщень та обєктів роздрібної торгівлі, про що сторонами було підписано відповідний акт приймання-передачі приміщення орендодавцю від орендаря. Вказаний договір оренди нежитлового приміщення від 16.12.1998р. з доповненнями, змінами та додатками до нього на теперішній час не є розірваним та дійсний до 31.12.2018 року, згідно з яким позивач орендує у відповідача у тому числі нежитлове приміщення зазначене у технічному паспорті під цифрою « 7», площею 7,2 кв.м. Але, починаючи з 01.06.2016 року та по сьогоднішній день відповідач, не попередивши ПП «ЛІРА», порушуючи умови укладеного між ними договору оренди та вимоги діючого законодавства України, захопив, зайнявши самовільно дане приміщення та перекривши вхід до нього. На теперішній час відповідач не допускає позивача до приміщення, перешкоджає праву користування та праву власності позивача, так як в цьому приміщенні знаходиться щитова з електрообладнанням, що може привести до розкрадання електроенергії, яка надається ПП «ЛІРА».

Посилаючись на вказані обставини позивач на підставі ст. ст. 28, 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» просив задовольнити позов.

ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради заперечував проти позову посилаючись на те, що 25.09.1996 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого він є, та ТОВ «Евріка», правонаступником якого є Приватне підприємство Ліра, було укладено договір №7/004 оренди нежитлового приміщення загальною площею 580,2 кв.м., розташованого на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70. 16.12.1998 року сторонами було укладено нову редакцію договору оренди та змінено площу орендованого приміщення на 558 кв.м., а додатковим погодженням № 6 від 25.03.2013р. встановлено площу у розмірі 536,4 кв.м. Додатковим погодженням № 8 від 14.03.2014р. до договору оренди сторони домовилися зменшити площу орендованого приміщення до 350 кв.м. та відповідно до акту приймання-передачі від 14.03.2014р. ПП «Ліра» повернуло, а ОСОБА_3 прийняв нежитлове приміщення загальною площею 186,4 кв.м. Нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 536,4 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70 та відображені у технічному паспорті від 27.07.2006р., належать територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради. Згідно з останнім додатковим погодженням № 8 від 14.03.2014р. до договору оренди ПП «Ліра» користується нежитловими приміщеннями загальною площею 350 кв.м., серед яких відсутнє приміщення зазначене у технічному паспорті під цифрою « 7», площею 7,2 кв.м. Відповідно до договору оренди № 12/94 від 16.05.2006р. ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради було передано в оренду ТОВ «Омега» нежитлові приміщення першого поверху № 502, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, загальною площею 299,8 кв.м., а згідно з додатковим погодженням № 2 від 20.05.2016р. до даного договору ТОВ «Омега» користується приміщеннями загальною площею 343,3 кв.м., у тому числі спірним приміщенням. З огляду на те, що спірне нежитлове приміщення № 7 було передано в оренду ТОВ «Омега», а ПП «Ліра» добровільно відмовилося від вказаного приміщення, про що був складений відповідний акт приймання-передачі від 14.03.2014р., ОСОБА_3 вказував те, що він не є належним відповідачем у цій справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2018р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА", яке у письмових поясненнях вказувало те, що на підставі договору оренди №12/94 від 16.05.2006р. та додаткового договору № 2 від 20.05.2016р. до нього, укладених з ОСОБА_3 комунальної власності, використовує нежилі приміщення першого поверху №502 розташовані за адресою: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 70, загальної площею 343,3 кв.м., відображені у технічному паспорті КП «ОМБТІ та РОН», є законним орендарем цих нежитлових приміщень і позивач до нього з будь-якими претензіями про те, що ТОВ «Омега» порушує його право користування нежитловими приміщеннями, не звертався.

Заявою від 25.04.2018 року ПП «Ліра» уточнило свої позовні вимоги та посилаючись на те, що додатковий договір № 2 від 20.05.2016р. до договору оренди №12/94 від 16.05.2006р., укладений між ОСОБА_3 комунальної власності та ТОВ «Омега», в якому збільшена орендна площа орендарю, є нікчемним, оскільки на відміну від основного договору не посвідчений нотаріально, однак ТОВ «Омега» фактично користується спірним нежитловим приміщенням під літерою « 7», яке відповідно до договору оренди № 7/004 від 16.12.1998р. знаходиться в оренді у ПП «Ліра», просило господарський суд зобовязати відповідача ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради усунути перешкоди у користуванні позивачем нежитловим приміщенням, позначеним у технічному паспорті літерою « 7», загальною площею 7,2кв. м., яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, на першому поверсі, шляхом зобовязання відповідача вилучити вказане приміщення із фактичного користування ТОВ «Омега» та забезпечити технічний доступ ПП «Ліра» щодо користування вказаним приміщенням, про що зобовязати відповідача скласти письмовий акт прийому-передачі про повернення вказаного приміщення у користування позивача, відповідно до умов договору оренди №7/004 від 16.12.1998 року із доповненнями та змінами до нього.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2018р. позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради усунути перешкоди у користуванні позивача ПП «Ліра» нежитловим приміщенням, позначеним у технічному паспорті літерою « 7», загальною площею 7.2 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога,70, на першому поверсі, шляхом забезпечення технічного доступу ПП «Ліра» зі складанням письмового акту прийому-передачі про повернення вказаного приміщення в користування позивача ПП «Ліра», відповідно до умов договору оренди № 7/004 від 16.12.1998 року із доповненнями та змінами до нього. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ ОМЕГА звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи, які призвели до неправильного вирішення спору. Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом установлено, що ані за договором укладеним між позивачем та відповідачем, ані за договором укладеним між відповідачем та третьою особою, не складалися акти приймання-передачі із зазначенням індивідуальних ознак нежилих приміщень, а саме зазначення площі кожного окремого нежилого приміщення та зазначення літери або цифри, за якими можна зазначене нежиле приміщення ідентифікувати. У звязку з цим виникає питання, на підставі чого суд встановив, що позивачу взагалі було передано у користування нежитлове приміщення під літерою « 7», загальною площею 7.2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога,70, на першому поверсі. Судом не встановлено, які саме приміщення на момент звернення до суду дійсно перебувають у користуванні позивача за договором оренди.

Також, з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції звернувся ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради, в якій просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою скаржник вказує те, що всі учасники судового процесу визнавали той факт, що у спірному приміщенні № 7 не знаходиться ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради, воно не знаходиться у категорії вільних приміщень, а передано в оренду ТОВ «Омега» і останнє в ньому фактично знаходиться, але судом першої інстанції було задоволено позов із використанням правового механізму усунення перешкод у користуванні майном, який належить до категорії негаторного позову. Проте, ПП «Ліра» не є володільцем вказаного приміщення, а тому не може вимагати усунути йому перешкоди у користуванні ним. Крім того, оскаржуване рішення не може бути виконано при дійсному та укладеному договорі оренди з ТОВ «Омега» на спірне приміщення, оскільки при виконанні рішення ОСОБА_3 буде порушено право користування останнього вказаним приміщенням. Також, ОСОБА_3 не може передати приміщення позивачеві і виконати оскаржуване рішення суду з огляду на те, що між приміщенням, яке знаходиться в оренді ПП «Ліра», та спірним приміщенням № 7 встановлена перегородка, яку встановив саме позивач, і задля можливості виконання рішення суду необхідно проводити будівельні роботи, повязані із переплануванням приміщення. Дійсно, позивач просив залишити вказане приміщення № 7 в його користуванні, проте ОСОБА_3 комунальної власності не залишив його у користуванні позивача з огляду на відсутність технічної можливості доступу орендаря до нього з іншої орендованої площі та у звязку із наявністю перегородки. Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач повернув приміщення № 7 і № 8 у власність орендодавця, проте доступ до спірного приміщення № 7 можливий тільки через приміщення № 8, через що ОСОБА_3 і було відмовлено у залишенні спірного приміщення у користуванні позивача.

У відзивах на апеляційні скарги ПП «Ліра» заперечує проти їх задоволення посилаючись на безпідставність викладених у них доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Про день, час і місце розгляду апеляційних скарг сторони та третя особа в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте позивач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду. Враховуючи, що частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності в судовому засіданні представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, вислухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, нежилі приміщення першого поверху загальною площею 536,4 кв.м., відображені у технічному паспорті виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 27.07.2006р., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, належать територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 10.12.2007р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17320061 від 10.01.2008р.

25.09.1996 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (орендодавець) та ТОВ «Евріка» (орендар) було укладено договір №7/004 оренди нежитлового приміщення загальною площею 580,2 кв.м., розташованого на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, для використання під магазин (100 кв. м.) та ресторан (480,2 кв.м.), строком до 25.09.1998 року.

16.12.1998 року між тими же сторонами було укладено нову редакцію договору оренди нежитлового приміщення №7/004, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 558 кв.м., розташоване на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, з метою розміщення магазину та ресторану, строком до 16.12.2008 року.

У наступному, додатковим погодженням без номеру та без дати до даного договору оренди було змінено найменування орендаря на Приватне підприємство «Ліра», яке відповідно до свого статуту є правонаступником ТОВ «Евріка».

Додатковим погодженням від 05.11.2003 року до даного договору оренди було продовжено строк його дії до 31.12.2018року.

Додатковим погодженням від 16.12.2008 року до даного договору оренди у звязку зі зміною орендарем профілю використання нежитлового приміщення для торгівлі товарами продовольчої групи було зменшено орендовану площу до 536,4 кв.м.

Додатковим погодженням від 15.04.2011 року до даного договору оренди було змінено найменування орендодавця на ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради.

Додатковими погодженнями № 5 від 01.02.2013 року, № 6 від 25.03.2013 року та № 7 від 01.06.2013 року до даного договору оренди сторони змінювали розмір орендної плати за оренду нежитлового приміщення загальною площею 536,4 кв.м.

Додатковим погодженням № 8 від 14.03.2014 року до даного договору оренди на підставі листа орендаря ПП «Ліра» № 8 від 03.03.2014р. про відмову від оренди частини нежитлових приміщень сторони домовилися про зменшення орендованої площі на 186,3 кв.м. та залишили у користуванні орендаря нежитлове приміщення загальною площею 350 кв.м. для використання під розміщення майстерні з ремонту електропобутової техніки та магазинів.

Того ж дня, сторонами було складено та підписано відповідний акт приймання-передачі приміщення, за яким орендар ПП «Ліра» повернув орендодавцю частину орендованого нежитлового приміщення загальною площею 186,4 кв.м.

Також судом установлено, що 16.05.2006 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю (орендодавець) та ТОВ «Омега» (орендар) було укладено нову редакцію договору оренди нежитлового приміщення №12/94 від 25.04.1999р., за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежилі приміщення першого поверху №502 загальною площею 299,8кв.м. розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога,70, для використання під приміщення магазину, строком до 16.05.2016р. Того ж дня, зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1913 та в державному реєстрі правочинів.

Договором про внесення змін № 1 від 29.02.2016р. до даної нової редакції договору оренди було змінено найменування орендодавця на ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради та термін дії договору продовжено до 28.02.2026 року. Того ж дня, зазначений договір про внесення змін № 1 було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 315.

Додатковим договором № 2 від 20.05.2016р. про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 16.05.2006р. №12/94 сторони збільшили площу орендованих нежитлових приміщень до 343,3 кв.м., що відображені у технічних паспортах КП «ОМБТІ та РОН» від 20.03.2006р. та від 27.07.2006р. Однак, на відміну від попередніх договорів оренди, цей додатковий договір № 2 в нотаріальному порядку не посвідчений.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є вимога ПП «Ліра» до ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, позначеним у технічному паспорті літерою « 7», загальною площею 7,2кв. м., яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, на першому поверсі, шляхом зобовязання відповідача вилучити вказане приміщення із фактичного користування ТОВ «Омега» та забезпечити технічний доступ приватному підприємству «Ліра» щодо користування вказаним приміщенням, про що зобовязати відповідача скласти письмовий акт прийому-передачі про повернення вказаного приміщення у користування позивача, відповідно до умов договору оренди №7/004 від 16.12.1998 року із доповненнями та змінами до нього.

Обґрунтовуючи підстави позову позивач вказує те, що 25.09.1996 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради, та ТОВ «Евріка», правонаступником якого є Приватне підприємство Ліра, було укладено договір №7/004 оренди нежитлового приміщення загальною площею 558 кв.м., розташованого на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, який 16.12.1998 року пролонговано до 16.12.2008 року шляхом укладення нового договору оренди № 7/004. У наступному, додатковими погодженнями до вказаного договору від 05.11.2003р. та від 14.03.2013р. строк оренди нежитлового приміщення загальною площею 558 кв.м. було продовжено до 31.12.2018 року та сторони домовилися про зменшення орендованої площі на 186,3 кв.м., у користуванні орендаря залишена площа 350 кв.м. для використання в якості офісних приміщень та обєктів роздрібної торгівлі, про що сторонами було підписано відповідний акт приймання-передачі приміщення орендодавцю від орендаря. Вказаний договір оренди нежитлового приміщення від 16.12.1998р. з доповненнями, змінами та додатками до нього на теперішній час не є розірваним та дійсний до 31.12.2018 року, згідно з яким позивач орендує у відповідача у тому числі нежитлове приміщення зазначене у технічному паспорті під цифрою « 7», площею 7,2 кв.м. Але, починаючи з 01.06.2016 року та по сьогоднішній день відповідач, не попередивши ПП «ЛІРА», порушуючи умови укладеного між ними договору оренди та вимоги діючого законодавства України, захопив, зайнявши самовільно дане приміщення та перекривши вхід до нього. На теперішній час відповідач не допускає позивача до приміщення, перешкоджає праву користування та праву власності позивача, так як в цьому приміщенні знаходиться щитова з електрообладнанням.

У заяві про уточнення позовних вимог від 25.04.2018р. позивач вказує те, що ТОВ «Омега» фактично користується спірним нежитловим приміщенням під літерою « 7», яке відповідно до договору оренди № 7/004 від 16.12.1998р. знаходиться в оренді у ПП «Ліра».

Посилаючись на вказані обставини позивач на підставі ст. ст. 28, 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» просив задовольнити позов.

Задовольняючи позов частково та зобовязуючи ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради усунути перешкоди у користуванні позивача ПП «Ліра» нежитловим приміщенням, позначеним у технічному паспорті літерою « 7», загальною площею 7.2 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога,70, на першому поверсі, шляхом забезпечення технічного доступу ПП «Ліра» зі складанням письмового акту прийому-передачі про повернення вказаного приміщення в користування позивача ПП «Ліра», відповідно до умов договору оренди № 7/004 від 16.12.1998 року із доповненнями та змінами до нього, місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 626, 627,759 ЦК України, які регулюють поняття та свободу договору і договір найму, та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що ані за договором оренди укладеним між позивачем та відповідачем, ані за договором оренди укладеним між відповідачем та третьою особою, не складалися акти приймання-передачі із зазначенням індивідуальних ознак орендованих нежитлових приміщень, а саме зазначення площі кожного окремого нежитлового приміщення та зазначення літери або цифри, за якими можна зазначене приміщення ідентифікувати. З матеріалів справи вбачається, що позивачу було передано в оренду нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 580кв.м., в тому числі і приміщення під цифрою 7 загальною площею 7,2кв.м., під розміщення магазину та ресторану. У додатковому погодженні від 14.03.2013р. зазначено, зокрема, те, що на підставі листа орендаря вх.№01-14/847 від 11.03.2014р. у звязку із зменшенням орендованої площі на 186,3кв.м. орендна плата з 14.03.2014р. розраховується іншим чином. Однак в цьому погодженні не зазначено, які саме приміщення повертаються орендодавцю, тобто їх площа та літери чи цифри згідно технічного паспорту, а наявне лише посилання на лист орендаря, зі змісту якого вбачається, що позивач просив залишити в оренді нежитлове приміщення, зокрема, під цифрою 7.

Таким чином, суд дійшов висновку, що приміщення №7 площею 7,2кв.м. відповідачу не поверталось, а відповідач не пересвідчившись, які саме орендовані приміщення повернуті позивачем, не мав права передавати спірне приміщення в оренду ТОВ «ОМЕГА».

Стосовно позовних вимог в частині зобовязання відповідача усунути перешкоди шляхом вилучення спірного приміщення із фактичного користування третьої особи суд зазначив про те, що позивачем не надано правового обґрунтування щодо зобовязання відповідача вилучати спірне приміщення із фактичного користування третьої особи.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений без аналізу та врахування всіх наявних в матеріалах справи доказів та вимог закону, що регулює спірні правовідносини.

Оскільки обєктом оренди є майно комунальної власності, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до положень ст. 1, 2 вказаного Закону, цей Закон регулює організаційні відносини, повязані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

В силу ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становище, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі, тощо.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України унормовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, а саме: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (стаття 392 ЦК України).

При цьому колегія суддів враховує, що право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння (пред'явити віндікаційний позов).

Предметом віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до особи, яка незаконно володіє цим майном про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предметом доказування у справах за такими позовами становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як - то факти, що підтверджують його право власності або інше субєктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на вказане майно.

В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Негаторний позов предявляється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника необхідно встановити факт обєктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що вона регулює захист права власності не в будь якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не повязані з позбавленням володіння майном.

Отже, позивачем, який зазначає, що він позбавлений права володіння належним йому майном, невірно обрано спосіб захисту права власності на таке майно, яке захищається шляхом предявлення віндикаційного позову до особи, яка без відповідної правової підстави заволоділа спірним майном. Тобто, у випадку, якщо позивач позбавлений можливості володіти спірним майном, а ним володіє і користується відповідач, належним способом захисту має бути віндикаційний позов, тобто позов неволодіючого власника до володіючого не власника.

Таким чином, звертаючись до суду із негаторним позовом, відповідна особа повинна довести наявність у неї права власності на майно, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні яким є предметом спору, наявність майна у її фактичному володінні, а також неправомірність дій відповідача стосовно використання даного майна.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що як у позовній заяві, так і в заяві про уточнення позовних вимог і письмових поясненнях позивач послідовно зазначає про те, що він позбавлений можливості володіти та користуватись спірним нежитловим приміщенням, а ним фактично володіє та користується ТОВ «Омега», яке не допускає позивача до цього приміщення, і ця обставина визнається всіма учасниками справи, а тому відповідно до ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню, оскільки у суду не виникає сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні спірним майном, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту права власності на таке майно.

Також судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що за договором оренди № 7/004 від 25.09.1996р. позивачеві в оренду було передано нежитлове приміщення загальною площею 580,2 кв.м., розташоване на першому поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, для використання під магазин (100 кв. м.) та ресторан (480,2 кв.м.).

У наступному, за домовленістю між сторонами площа орендованого нежитлового приміщення неодноразово змінювалась в сторону зменшення і за останнім додатковим погодженням № 8 від 14.03.2014 року до даного договору оренди на підставі листа орендаря ПП «Ліра» № 8 від 03.03.2014р. про відмову від оренди частини нежитлових приміщень сторони домовилися про зменшення орендованої площі на 186,4 кв.м. та залишили у користуванні орендаря нежитлове приміщення загальною площею 350 кв.м. для використання під розміщення майстерні з ремонту електропобутової техніки та магазинів. Але, ані за договорами оренди укладеними між позивачем та відповідачем, ані за договорами оренди укладеними між відповідачем та третьою особою, не складалися відповідні акти приймання-передачі із зазначенням індивідуальних ознак орендованих нежитлових приміщень, а саме зазначення площі кожного окремого нежитлового приміщення та зазначення літери або цифри, за якими можна ці приміщення ідентифікувати, що унеможливлює достовірне встановлення обставин про те, які саме приміщення на момент звернення до суду дійсно перебувають у користуванні ПП «Ліра».

Зазначаючи у рішенні доводи ПП «Ліра» про те, що оскільки із змісту листа позивача №8 від 03.03.2014р. вбачається, що останній просив залишити у нього в оренді спірне нежитлове приміщення №7 площею 7,2 кв.м., отже воно відповідачу не поверталось, місцевий суд не звернув уваги на те, що позивач у цьому листі не просив залишити у нього в оренді приміщення під № 8, яке за його ж твердженням повернув орендодавцю за актом приймання передачі від 14.03.2014р.

Проте, з технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 27.07.2006р. на нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 536,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70, вбачається, що доступ до спірного приміщення № 7 можливий тільки через приміщення № 8, яке в оренді у позивача не знаходиться, і прямого доступу до спірного приміщення з орендованих інших нежитлових приміщень позивач не має. При цьому, місцевим судом не надано жодної оцінки доводам відповідача про те, що у звязку з цим позивачеві і було відмовлено у залишенні вказаного приміщення у нього у користуванні, яке у наступному передано в оренду третій особі.

Інших належних доказів на підтвердження факту неправомірності дій відповідача стосовно використання спірного нерухомого майна позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Таким чином, доводи позивача про безпідставне володіння та користування відповідачем спірним нерухомим майном в процесі вирішення даного спору свого підтвердження не знайшли.

Отже, із встановлених апеляційним судом обставин даної справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення під № 7 площею 7,2 кв.м. належить на праві власності відповідачу та входить до складу нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 536,4 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога 70. Між позивачем та відповідачем існує спір щодо користування спірним нежитловим приміщенням, яке за твердженням останнього передано в оренду третій особі ТОВ «Омега».

За таких обставин, застосуванню обраного позивачем такого способу захисту порушеного права, як усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження спірним майном, має передувати встановлення обставин правомірності набуття позивачем права оренди на спірне нежитлове приміщення та законності або незаконності дій ОСОБА_3 щодо передачі його в оренду третій особі і підстав для вчинення таких дій, що не входить до предмета доказування у даній справі.

Таким чином, з урахуванням визначених позивачем предмета та підстав позову, встановлених обставин даної справи та правових норм, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведено, припустився невідповідності викладених у рішенні висновків фактичним обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Згідно з ст. ст. 123, 129 ГПК України за рахунок позивача відповідачеві та третій особі підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги в сумі по 2400 грн. кожному.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ОМЕГА та ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 17 липня 2018 року у справі № 916/3122/17 скасувати.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Ліра» (65069, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 70, ) на користь ОСОБА_3 комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1, ) судові витрати в сумі 2400 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Ліра» (65069, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 70, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОМЕГА (65069, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 70, ) судові витрати в сумі 2400 грн.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.02.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Поліщук Л.В.

ОСОБА_5