УХВАЛА

08 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 910/5547/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 (головуючий суддя Власов Ю.Л., судді Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.) та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 (суддя Привалов А.І.) у справі № 910/5547/18

за позовом Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру

до Київського квартирно-експлуатаційного управління

про стягнення 19 561,79 грн,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 Київське квартирно-експлуатаційне управління через Північний апеляційний господарський суд подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/5547/18.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Господарським судом міста Києва ухвалою від 25.05.2018 про відкриття провадження у справі постановлено здійснювати розгляд справи № 910/5547/18 за правилами спрощеного позовного провадження у зв'язку з її малозначністю.

Водночас у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначної справи, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник у касаційній скарзі зазначає, що оскаржувані судові рішення мають бути переглянуті у касаційному порядку, оскільки правильне застосування норм права при вирішенні даної справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак, наведені доводи судом відхиляються, оскільки скаржником не наведено інших аналогічних справ, в який вирішувалось питання щодо застосування правової норми, неправильно застосованої, на думку скаржника, судами попередніх інстанцій у даній справі.

Також скаржник обґрунтовує підставу для відкриття касаційного провадження у справі посилаючись на підпункт "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спори, пов'язані з використанням бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного бюджету, становлять суспільний інтерес, враховуючи, що він є державною установою, яка утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, а в контексті з судовою практикою, а також правової позиції, викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016, спори, пов'язані з використанням бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного бюджету (в тому числі зі стягненням коштів з юридичних осіб, що фінансуються з державного бюджету) становлять суспільний інтерес.

Втім зазначені обставини не свідчать про те, що справа становить значний суспільний інтерес, з огляду на таке.

Статтею 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на її форму власності, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому, суд враховує, що спір у цій справі виник між державним підприємством та державною установою.

Таким чином, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес.

Аналогічні правові позиції викладені в ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 910/5543/18 від 09.11.2018, № 910/5546/18 від 18.01.2019, № 910/5542/18 від 21.01.2019.

Лише вказівка на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

У рішенні "Пономарьов проти України" ЄСПЛ зауважив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/5547/18 за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/5547/18 за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у вказаній справі.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з доданими до скарги матеріалами, в тому числі оригінал платіжного доручення № 2241 від 27.12.2018 на суму 3 524,00 грн, іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.