ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

05.02.2019 Справа № 905/2038/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Цакадзе М.А.

розглянувши матеріали справи

за позовом Маріупольського міського центру зайнятості, м. Маріуполь

до відповідача: Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, м. Маріуполь

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1: Головне управління ДФС України в Донецькій області, м. Маріуполь

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2: Державну фіскальну службу України, м. Київ

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Макіївка

про стягнення 38844,85грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Груєнко С.Л.-за довіреністю;

від третьої особи 1: Груєнко С.Л.-за довіреністю;

від третьої особи 2: Груєнко С.Л.-за довіреністю;

від третьої особи 3: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Маріупольський міський центр зайнятості, м. Маріуполь, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, м. Маріуполь про відшкодування отриманої допомоги по безробіттю у сумі 38844,85грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.11.2018 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №905/2038/18, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін та третіх осіб.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.12.2018 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.01.2019 відкладено підготовче засідання на 05.02.2019 о 12:00 год.

До суду надійшли клопотання відповідача Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1: Головного управління ДФС України в Донецькій області, м. Маріуполь, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2: Державної фіскальної служби України, м. Київ про передачу справи № 905/2038/18 до Донецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи положення частини першої пункту першого статті 31 ГПК України суд передає справу до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Територіальна юрисдикція становить собою визначений процесуальним законодавством порядок розподілу справ між судами одного й того самого рівня залежно від території, на яку поширюється їхня юрисдикція. Тобто в цій статті йде мова про передачу справ між судами однієї юрисдикції. Донецький окружний адміністративний суд відноситься до суду адміністративної юрисдикції, таким чином Господарський суд Донецької області не здійснює передачу справ до суду інакшої юрисдикції ніж господарської, отже суд відмовляє в задоволенні клопотань про передачу справи № 905/2038/18 до Донецького окружного адміністративного суду.

Крім того, від відповідача Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1: Головного управління ДФС України в Донецькій області, м. Маріуполь, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2: Державної фіскальної служби України, м. Київ про закриття провадження у справі у зв'язку з непідсудністю справи господарському суду.

В обґрунтування такого клопотання відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача просять закрити провадження у справі у зв'язку з непідсудністю справи господарському суду та вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши подані клопотання про закриття провадження у справі суд визнає клопотання необґрунтованими та дійшов висновку що за суб'єктивним складом сторін та суттю спору ця справа підлягає розгляду господарським судом у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно із ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами;10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи при здійсненні ними владних, управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір про право, яке виникає в силу стягнення органом соціального страхування з юридичної особи - роботодавця виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному внаслідок поновлення працівника на посаді за рішенням суду, за наслідком прийняття судового рішення про поновлення на роботі працівника юридичної особи, яка не перебуває у відносинах владного підпорядкування щодо фонду соціального страхування, є за своєю правовою природою господарсько-правовим і підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, а тому посилання на те, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року, від 14 березня 2018 року і від 18 квітня 2018 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку відмовити відповідачу та третім особам у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст.177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом остаточно з'ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 46, 177, 181, 182, 185, 191, 231 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1: Головного управління ДФС України в Донецькій області, м. Маріуполь, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2: Державної фіскальної служби України, м. Київ про передачу справи №905/2038/18 до Донецького окружного адміністративного суду.

2. Відмовити в задоволенні клопотання Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1: Головного управління ДФС України в Донецькій області, м. Маріуполь, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2: Державної фіскальної служби України, м. Київ про закриття провадження у справі.

3. Закрити підготовче провадження у справі №905/2038/18.

4. Призначити розгляд справи по суті на 26.02.2019 року о 12:55 год.

5. Повідомити учасників справи про призначення розгляду справи по суті на 26.02.2019 о 12-55год.

6. Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г.Є. Курило