СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2019 р. Справа №917/594/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, посвідчення №0795 від 20.01.2017 року, свідоцтво серія ДП№3280 від 20.01.2017 року, ордер серія ДП№1798 від 11.02.2019 року, договір №15 від 18.05.2018 року;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Акма», м.Дніпро, (вх.№67П/1-40) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2018 року по справі №917/594/18,

за позовом Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Акма», м.Дніпро,

до Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, м.Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 42564,66 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Акма» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення 42564,66 грн. за договором про закупівлю №01 від 31.05.2018 року.

У липні 2018 року позивач подав уточнену заяву, в якій змінив період нарахування пені та інфляційних збитків, а саме просив стягнути з Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих основний борг у розмірі 41969,05 грн., який складається з різниці в курсі іноземної валюти, а також пеню за період з 07.04.2018 року по 10.07.2018 року в розмірі 2540,85 грн. та 3% річних в розмірі 244,00 грн. за період з 07.04.2018 року по 10.07.2018 року.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, прийняв її та здійснював розгляд справи з її урахуванням.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.11.2018 року у справі №917/594/18 (повний текст складено 23.11.2018 року, суддя Гетя Н.Г.) у задоволені позовних вимог відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги з урахуванням збільшення задовольнити в повному обсязі. Судові витрати апелянт просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано, що згідно п.3.3. договору і Закону України «Про публічні закупівлі» ціна договору може бути змінена у звязку зі зміною курсу іноземної валюти, а також визначено порядок такої зміни. Товар, який поставлений відповідачу містить імпортну складову та був імпортований на митну територію України для покупця, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною.

Скаржник вважає, що місцевим господарським судом помилково встановлено, що відповідач не взяв і не створив для себе нових обовязків щодо додаткової оплати за товар не підписавши додаткову угоду, оскільки п.1.1 договору та ст. 265 Господарського кодексу України вже передбачено обовязок покупця здійснити оплату товару по ціні згідно п.3.3. договору.

Крім того, апелянт посилається на судову практику по розгляду тотожних справ, зокрема №911/3482/14 та №906/519/14 предметом розгляду яких було стягнення курсової різниці і за результатами розгляду яких позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 року у справі №917/594/18 відкрито апеляційне провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали. Також учасникам справи встановлено строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі. Попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

22.01.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№657), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року задоволено клопотання позивача та призначено справу до розгляду в судове засідання про що повідомлено сторони.

11.02.2019 року від відповідача на електронну пошту надійшла заява, в якій повідомлено про неможливість направлення уповноваженого представника для участі у судовому засіданні.

Відповідно до ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 11.02.2019 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 11.08.2017 року між Кременчуцьким учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих (покупець, відповідач у справі) та Приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «Акма» (постачальник, позивач у справі) укладено договір №01 про закупівлю.

За умовами вказаного договору, постачальник зобовязався у 2017 році поставити покупцеві товар, а покупець прийняти і оплатити товар.

Згідно з п.3.1. та п.4.3 договору, ціна договору становить 1250040,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 208340,00 грн. Оплата за договором здійснюється у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

За змістом пункту 3.3 договору сторони погодили, що ціна, зазначена у п. 3.1 договору може бути змінена у випадку збільшення курсу купівлі долара США (Євро) по відношенню до гривні на міжбанківській валютній біржі станом на дату оплати покупцем вартості товару, порівняно з курсом купівлі долара США (Євро) станом на дату підписання сторонами договору. Ціна одиниці товару підлягає коригуванню відповідно до порядку та умов викладених в цьому пункті.

У п.4.1 договору передбачено, що покупець оплачує поставлений та установлений за місцезнаходженням покупця товар у приміщенні покупця за ціною, передбаченою у договорі про закупівлю згідно виставленого постачальником рахунку-фактури та накладної. У випадку не надання постачальником покупцю рахунка-фактури в строк, визначений умовами поставки за цим договором, термін оплати товару відраховується з моменту фактичного отримання покупцем рахунка-фактури. Оплата здійснюється протягом 30 робочих днів після надходження коштів на рахунок покупця відповідно до статті 49 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п. 5.1 договору поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця) за правилами Інкотермс (в редакції 2010 року) транспортом постачальника. Датою поставки товару є дата фактичної поставки товару, що зазначається в накладній в момент приймання товару (п. 5.2 договору).

Згідно п. 6.4.1 договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами, що позивач зобовязання за договором №01 про закупівлю від 11.08.2017 року виконав, а саме поставив 27.10.2017 року на склад покупця товар - ножиці гільйотинні гідравлічні Seller мод. AHGM3010 з ЧПК. Вказане підтверджується видатковою накладною №РН-0000164 від 27.10.2017 року, міжнародною товарно-транспортною накладною А№3656581 від 27.10.2017 року, актом прийому-передачі товару від 27.10.2017 року та актом виконання пуско-налагоджувальних робіт за договором №01 від 11.08.2017 року.

У день поставки відповідачу було надано рахунок-фактуру №СФ-00264 від 27.10.2017 року на суму 1250040,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 208340,00 грн.

31.10.2017 року згідно вказаного рахунку-фактури відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок позивача оплату за товар згідно договору №01 від 11.08.2017 року у сумі 1250040,00 грн., що підтверджується випискою за рахунком №9422 за 31.10.2017 року.

У подальшому, згідно з п.3.3. договору постачальник здійснив коригування ціни і сформував рахунок-фактуру №СФ-00287 від 09.11.2017 року на суму 41969,05 грн. (змінена ціна товару 1292009,05 з урахуванням курсової різниці) і направив поштовим відправленням Укрпоштою на адресу відповідача, що підтверджується квитанцією ДП ПАТ «Укрпошта».

Відповідно до роздруківки с офіційного сайту ДП ПАТ «Укрпошта» вказане поштове відправлення отримано відповідачем 23.12.2017 року.

Крім того, позивачем на адресу відповідача направлено лист №435 від 09.11.2017 року щодо зміни ціни договору №01 від 11.08.2017 року у звязку зі зміною курсу іноземної валюти, акт зміни ціни товару відповідно до п.3.3. договору від 09.11.2017 року та додаткову угоду №1 до вказаного договору від 09.11.2017 року.

Вищевказані документи направлені 09.11.2017 року, але повернулись як не вручені.

Відповідно до квитанції ДП ПАТ «Укрпошта» та опису вкладення у поштове відправлення, 23.12.2017 року вищевказані документи були направлені повторно і отримані відповідачем 18.01.2018 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ДП ПАТ «Укрпошта».

27.03.2017 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу №128 від 22.03.2018 року на суму 41969,05 грн., який 30.03.2017 року отримано останнім, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ДП ПАТ «Укрпошта».

Позивач нарахував відповідачу до сплатити 41969,05 грн. курсової різниці, що відповідно до рахунку-фактури №СФ-00287 від 09.11.2017 року з урахуванням приписів ст.530 Цивільного кодексу України необхідно сплатити протягом семи днів з моменту отримання листа-вимоги №128 від 22.03.2018 року, тобто до 06.04.2018 року.

У свою чергу, Кременчуцьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих направило на адресу позивача лист №52 від 12.04.2018 року, в якому повідомило, що вимоги п.3.3. договору не можуть бути виконані та припиняються згідно ч.1 ст. 205 Господарського кодексу України за обставин, за які жодна зі сторін договору не відповідає, оскільки договір не містить порядку оплати товару при зміні курсу валют, а також договір не містить умов щодо фінансування такої оплати з державного бюджету.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 189 Господарського кодексу України ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається у договорі в гривнях.

За статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що ціна договору може бути змінена у звязку зі зміною курсу іноземної валюти, а саме у випадку збільшення курсу купівлі долара США (ЄВРО) по відношенню до гривні на міжбанківській валютній біржі станом на дату оплати покупцем вартості товару, порівняно з курсом купівлі долара США (ЄВРО) станом на дату підписання сторонами договору ціна одиниці товару підлягає коригуванню відповідно до порядку та умов викладених в цьому пункті.

Відтак, в пункті 3.3. договору передбачено лише потенційну можливість збільшення ціни договору у звязку зі зміною курсу іноземної валюти, а не обовязкову передумову визначення остаточної ціни предмета закупівлі, зумовлену відповідною зміною. При цьому зміст даного пункту вказаним правом наділяє обох сторін договору, а не окремо сторону постачальника, що свідчить про необхідність існування обопільного волевиявлення осіб для прийняття відповідного рішення.

Системне тлумачення змісту договору в привязці з пунктом 3.3 дає підстави для висновку про можливість збільшення сторонами угоди узгодженої ціни у звязку зі зміною курсу іноземної валюти лише в разі існування окремої домовленості з даного питання. За умови її відсутності постачальник не наділений правом збільшення ціни договору в порядку пункту 3.3 угоди.

Як вже зазначалося, у відповідності до умов договору про закупівлю покупець оплачує поставлений та установлений за місцезнаходження покупця товар у приміщенні покупця за ціною, передбаченою у договорі про закупівлю згідно виставленого постачальником рахунку-фактури та накладної.

Згідно рахунку-фактури №СФ-00264 від 27.10.2017 року та накладної №РН-0000164 від 27.10.2017 року Кременчуцьким учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих за державні кошти було здійснено оплату за товар у розмірі 1250040,00 грн., тобто за ціною, яка була визначена у договорі і в порядку, про який сторони договору погодили.

У розділі IV договору встановлено порядок оплати за товар, який передбачає, що оплата за товар здійснюється протягом 30 робочих днів після надходження коштів на рахунок покупця відповідно до ст.49 Бюджетного Кодексу України.

Крім того, п.4.1, п.5.1 договору вказують на те, що товар придбавається саме за державні кошти, а тому і порядок оплати за товар, встановлений в договорі, передбачає надходження відповідної суми саме з державного бюджету для оплати такого товару.

Згідно ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №916/1491/17 зазначено, що згідно положень Закону України «Про публічні закупівлі» слідує те, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, різновидом яких є тендерні закупівлі, та повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного кодексу України (статті 651) та Господарського кодексу України (стаття 188), які визначають загальну процедуру внесення змін до договору. Відтак, якщо спеціальною нормою права (частиною 4 статті 36 Закону) заборонено укладення умов договору про публічні закупівлі, які відрізняються від умов тендерної пропозиції, та заборонено вносити зміни до договору, окрім певного переліку таких змін, то внесення змін до такого договору поза межами переліку, передбаченого частиною 4 статті 36 Закону, означатиме нікчемність таких змін до договору відповідно до частини 1 статті 37 Закону.

Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Акма» направляло на адресу Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих додаткову угоду №1 від 09.11.2017 року до договору, в якій установлено змінену вартість товару.

Згідно Роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 року №3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю»: відповідно до п.7 ст. 36 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобовязань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Зміна істотних умов договору про закупівлю у випадках, встановлених п.7 ст.36 Закону, може здійснюватися виключно у разі, якщо договором про закупівлю передбачений відповідний порядок зміни ціни. Внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, ч.1 ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений статтею 188 Господарського кодексу України. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов.

Згідно ст.188 Господарського кодексу України (Порядок зміни та розірвання господарських договорів):

1. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

5. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Додаткова угода №1 від 09.11.2017 року до договору про закупівлю відповідачем не підписана, оскільки встановлює нову ціну договору, що не відповідає ціні, зазначеній позивачем в його тендерній пропозиції (заявка-пропозиція від 20.07.2017 року) та не є обґрунтованою у відповідності до умов забезпечення компенсації можливих втрат позивача внаслідок коливання курсу валют при закупівлі товару за кордоном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не встановивши додатковою угодою до договору збільшення ціни товару, відповідач не створив для себе нові обовязки щодо додаткової оплати за товар.

Щодо посилань апелянта на судову практику, а саме на справи №911/3482/14 та №906/519/14, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки, хоча предметом розгляду в них і були стягнення коштів курсової різниці проте стягувалися вони не за право чинами про державну закупівлю і в яких було прямо та чітко передбачено нарахування курсової різниці і предявлення їх до стягнення.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Акма» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2018 року по справі №917/594/18 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Акма» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2018 року по справі №917/594/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко