ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа №914/821/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Орищин Г.В.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_2-адвокат;

від відповідача: не з»явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод №2655 від 20.09.2018 (вх..ЗАГС №01-05/19/18 від 09.10.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 (суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено 27.08.2018, м.Львів)

у справі №914/821/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Львівська залізниця, м.Львів

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, м.Львів

про зобовязання виконати зобовязання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором; стягнення 1 716 309,31 грн. пені та 652 943,76 грн. штрафу

В С Т А Н О В И В:

на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ПАТ "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Львівська залізниця", м.Львів до ПАТ "Львівський локомотиворемонтний завод", м.Львів про зобов'язання виконати зобов'язання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором; стягнення 1 716 309,31 грн. пені та 652943,76 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 у справі №914/821/18 (суддя Кітаєва С.Б.) позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" виконати зобов'язання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором. Стягувач - ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця. Стягнено з ПАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" на користь ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця 1225387,60 грн. пені, 652 943,76 грн. штрафу та 29 936,97 грн. судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що зважаючи на те, що відповідачем не подано до суду доказів виконання зобов'язання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором, вимога про зобов'язання відповідача виконати вищенаведене зобов'язання є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

ПАТ Львівський локомотиворемонтний завод подано апеляційну скаргу №2655 від 20.09.2018, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповно з»ясованих обставинах справи.

Зокрема, скаржник вважає, що відсутні підстави для покладення на ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" відповідальності за невчасне виконання ремонту. Позивач не може вимагати виконання зобов»язань по договору, не виконуючи власних зобов»язань, оскільки останнім не забезпечено доукомплектацію відсутніми вузлами та агрегатами локомотив, що надійшов у ремонт для належного виконання ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" свого обов»язку. Даний факт стверджується актом приймання попереднього зовнішнього огляду локомотива, що надійшов в ремонт (Форма ЗРУ-1) від 10.05.2016, який підписано також представником позивача.

Таким чином, скаржник вважає, що відсутні підстави для покладення на ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" відповідальності за невчасне виконання ремонту.

Також, скаржник зазначає, що відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання робіт за договором підряду свідчить про недотримання положень, закріплених у ст..61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Також, на думку скаржника, слід зазначити, що пунктом 4.2 вищезгаданого договору передбачено можливість перегляду вартості модернізації. ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" повідомляло позивача про те, що у зв'язку із зміною ціноутворюючих факторів вартість ремонту буде більшою, ані ж та, що передбачена договором. Листом від 18.12.2017 року №4007 підприємство зверталося з пропозицією повернути аванс та укласти новий договір на ремонт електровоза по ціні 2017 року. Однак, як зазначає відповідач, таку пропозицію залишено без відповіді.

ПАТ Українська залізниця в особі РФ Львівська залізниця у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач стверджує, що відповідно до умов договору, відповідач взяв на себе зобов'язання щодо виконання модернізації електровоза серії ВЛ11м №142, з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, та згідно з проектами модернізацій, в обсягах і на умовах визначених цим договором.Умовами договору, зокрема п.п. 3.3., 3.4., а також актом приймання і попереднього зовнішнього огляду локомотива, що надійшов в ремонт від 10.05.2016 (далі - Акт приймання від 10.05.2016) не передбачено обов'язку позивача надавати відповідачу будь-які вузли чи агрегати необхідні для надання таких послуг, у зв'язку з чим, виконання такої модернізації повинне здійснюватись відповідачем із використанням його власних матеріалів і засобів.

Твердження відповідача про неможливість виконання ним договірних зобов'язань з причин некомплектності прийнятого в ремонт електровоза, на думку позивача є також безпідставними і суперечать акту приймання від 10.05.2016, умовам договору та абз. 2 п. 3.3 Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу, затвердж. наказом Міністерства транспорту України від 22.04.2002 №261 з підстав виявлення під час ремонту вузлів чи деталей, що потребують заміни.

Скаржник в судове засідання не з»явився, повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, розгляд справи неодноразово відкладався та в судовому засіданні оголошувалась перерва за клопотаннями представників сторін, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду рішень місцевого господарського суду, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Львівської області в апеляційному порядку за відсутності представника скаржника, який належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання.

Представником позивача в судовому засіданні викладено доводи щодо вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення в судових засіданнях представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що 27.03.2017 між ПАТ "Українська залізниця" (замовник) і ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (виконавець) укладено договір №20/2017-ЦЮ про надання послуг з модернізації переданого регіональною філією "Львівська залізниця" ПАТ «Українська залізниця» (Отримувач) тягового рухомого складу (ТРС) - електровоза серії ВЛ11м №142, з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором (далі - договір).

Відповідно до п. 12.3 договору сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з квітня 2016 року.

Згідно з абзацом третім п.1.1 договору виконавець зобов'язався надати у встановлений строк послуги з модернізації ТРС, а замовник в особі отримувача (регіональної філії "Львівська залізниця") зобов'язався прийняти надані послуги відповідно до вимог, зазначених у Положенні про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу, затв. наказом Міністерства транспорту України від 22.04.2002 №261, та оплатити їх.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що здача та приймання на модернізацію ТРС оформляється "Актом приймання і попереднього зовнішнього огляду ТРС" по формі ЗРУ-1, дата підписання акту є датою початку модернізації. Термін простою ТРС при виконанні модернізації повинен відповідати Нормам простою тягового рухомого складу в капітальних ремонтах згідно з додатком 8.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору, виконавець зобов'язаний виконати модернізацію ТРС згідно з Правилами, наведеними у п. 1.1. цього договору та в обсягах, передбачених у додатку 1.

Підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 договору передбачено обов'язок виконавця дотримуватися строків виконання своїх зобов'язань, встановлених Помісячним графіком подачі на модернізацію ТРС і здачі з модернізації для слідування в депо приписки (додаток 4), при умові своєчасної подачі об'єктів на модернізацію отримувачем і своєчасної оплати послуг згідно з умовами цього Договору.

Згідно з додатком 8 до договору "Норми простою тягового рухомого складу в капітальних ремонтах", простій електровоза серії ВЛ11м в ремонті складає 35 робочих днів.

Додатком 4 до договору "Помісячний графік подачі на модернізацію і здачі ТРС з модернізації для слідування в депо приписки" передбачено обов'язок виконавця виконати модернізацію і здати електровоз серії ВЛ11м №142 для слідування в депо приписки у червні 2017 року.

Відповідно до п. 2.5 договору, після модернізації ТРС, проведеної виконавцем на його території, здійснюється обкатка та здача ТРС для слідування в депо приписки із підписанням Акту здачі для слідування ТРС в депо приписки.

Виконавець зобов'язаний в добовий термін повідомити отримувача про закінчення модернізації відповідно до наказу Мінтрансу України від 22.04.2002 №261 та дату прибуття представників отримувача для прийняття ТРС з модернізації.

Згідно з актом приймання і попереднього зовнішнього огляду локомотива, що надійшов в ремонт від 10.05.2016, електровоз серії ВЛ11м №142 замовником (в особі виробничого структурного підрозділу "Локомотивне депо Мукачево" регіональної філії "Львівська залізниця") зданий, а виконавцем прийнятий на модернізацію.

Додатком 1 і п. 4.1 договору передбачено ціну модернізації одиниці ТРС - електровоза серії ВЛ11м №142, яка становить 9 327 768,00 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури від 19.04.2017 №117, позивачем у передбаченому абзацом другим підпункту 4.3.2. пункту 4.3 договору порядку здійснено попередню оплату вартості послуг з модернізації в сумі 4 663 884,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №152 від 25.04.2017.

Проте, як зазначає позивач, у передбачені договором строки, відповідачем не виконано модернізацію електровоза серії ВЛ11м №142 та не повідомлено позивача в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про закінчення такої модернізації, що, на думку позивача, свідчить про невиконання відповідачем договірних зобов'язань в цій частині.

28.02.2018 позивачем направлено на адресу відповідача претензію від 27.02.2018 №Т-896 з вимогами виконати договірні зобов'язання з модернізації електровоза у повному обсязі, а також сплатити на користь позивача пеню і штраф за несвоєчасне надання послуг за договором.

Однак, згідно із відповіддю від 02.04.2018 №917 вказана претензія відхилена відповідачем у повному обсязі.

При цьому, згідно із листом від 05.04.2018 №982 відповідач визнав факт невиконання взятих на себе зобов'язань з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 у встановлені договором строки та підтвердив, що вказаний електровоз продовжує перебувати у нього на ремонті.

З огляду на викладене, не виконавши договірні зобов'язання в частині надання послуг з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 після прийняття цього електровоза на модернізацію і отримання попередньої оплати вартості таких послуг, відповідачем порушено права та інтереси позивача, які підлягають захисту в судовому порядку з урахуванням наступних способів захисту, передбачених договором і законом.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що за несвоєчасну здачу об'єктів з модернізації отримувачу для слідування в депо приписки згідно з умовами цього договору виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від ціни модернізації одиниці ТРС, що зазначена в додатку 1, за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни модернізації одиниці ТРС.

Враховуючи ціну модернізації одиниці ТРС - електровоза серії ВЛ11м- 142, а також кількість днів допущеного прострочення, позивач нарахував відповідачу пеню за несвоєчасну здачу виконавцем цього електровоза з модернізації розмірі 1 716 309,31 грн. та штраф за прострочення понад 30 календарних днів у розмір 652 943,76 грн.

Вищенаведене стало підставою для подання до Господарського суду Львівської області позову про зобов'язання виконати зобов'язання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором; стягнення 1 716 309,31 грн. пені та 652 943,76 грн. штрафу.

Згідно із ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору судом першої інстанції правомірно кваліфіковано як правовідносини, що випливають із договору підряду.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.843 та ч.1 ст.844 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Як вбачається із матеріалів справи, додатком 1 і п. 4.1 договору передбачено ціну модернізації одиниці ТРС - електровоза серії ВЛ11м №142, яка становить 9 327 768,00 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури від 19.04.2017 №117, позивачем у передбаченому абз.2 п.п. 4.3.2. п.4.3 договору здійснено попередню оплату вартості послуг з модернізації на суму 4 663 884,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.04.2017 №152.

Додатком 4 до договору "Помісячний графік подачі на модернізацію і здачі ТРС з модернізації для слідування в депо приписки" передбачено обов'язок виконавця виконати модернізацію і здати електровоз серії ВЛ11м №142 для слідування в депо приписки у червні 2017 року.

Як вбачається із матеріалів справи, у передбачені договором строки відповідачем не виконано модернізацію електровоза серії ВЛ11м №142 та не повідомлено позивача в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про закінчення такої модернізації, що свідчить про невиконання відповідачем договірних зобов'язань в цій частині.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не подано в ході розгляду справи належним та допустимих доказів виконання зобов'язання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що вимога про зобов'язання відповідача виконати зобов'язання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, що згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором

Згідно з ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов»язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов»язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов»язання.

Частиною 1 статті 216 та ч.2 ст.217 ГК України передбачена господарського-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі якщо розмір штрафних санкцій в законі не визначено санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором (ч.4 ст.231 ГК України).

Відповідно до вимог ст.199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченим цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватись передбачені Законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарського, діловому обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносив застосовуються положення ГК України.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено ч.2 ст.546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст.627 ЦК України, коли сторониє вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності і справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин, при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи, п.6.2 договору передбачено, що за несвоєчасну здачу об'єктів з модернізації отримувачу для слідування в депо приписки згідно з умовами цього договору виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від ціни модернізації одиниці ТРС, що зазначена в Додатку 1, за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни модернізації одиниці ТРС.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок правильності нарахування пені та штрафу, правомірно встановив, що позовні вимоги в частині стягнення пені, підлягають до задоволення частково і до стягнення з відповідача на користь позивача належить 1 225 387,60 грн. пені. за період з 01.07.2017 по 01.01.2018 від суми боргу 9 327 768,00 грн. та 652 943,76 грн. штрафу.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано факту належного виконання робіт.

Не беруться до уваги посилання скаржника на те, що відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання робіт за договором підряду свідчить про недотримання положень, закріплених у ст..61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.627 ЦК України, враховуючи статтю 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи, п.6.2 договору передбачено, що за несвоєчасну здачу об'єктів з модернізації отримувачу для слідування в депо приписки згідно з умовами цього договору виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від ціни модернізації одиниці ТРС, що зазначена в Додатку 1, за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни модернізації одиниці ТРС.

З огляду на викладене, заявлений позивачем до стягнення штраф у розмірі 7% від ціни модернізації одиниці ТРС в розмірі 652 943,76 грн. нараховано правомірно і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.75 ГПК України)

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані належними та допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, підлягають до задоволення частково, а саме до задоволення підлягає вимога про зобов'язання відповідача виконати зобов'язання за договором від 27.03.2017 №20/2017-ЦЮ з модернізації електровоза серії ВЛ11м №142 з продовженням терміну служби та додатковими роботами по відновленню технічного стану, в обсязі, на умовах та згідно із проектами модернізацій визначених цим договором, а також вимоги про стягнення 1 225 387,60 грн. пені та 652 943,76 грн. штрафу.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод №2655 від 20.09.2018 (вх..ЗАГС №01-05/19/18 від 09.10.2018) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 у справі №914/821/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.02.2019.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.

суддя Хабіб М.І.