ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа№ 911/818/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Чорної Л.В.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Ярмак О.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний сад"

на рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2018 (повний текст складено 24.09.2018)

у справі № 911/818/18 (суддя П.В. Горбасенко)

за первісним позовом Фермерського господарства Колотуцького О.Л.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад"

про стягнення 206 085,75 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад"

до Фермерського господарства Колотуцького О.Л.

про стягнення 4 800, 00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року Фермерське господарство Колотуцького О.Л. звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" про стягнення 206 085,75 грн. заборгованості, з яких: основного боргу у розмірі 177 300 грн., пені - 25 492,34 грн., інфляційних втрат - 1 063,80 грн. та 3 % річних - 2 229,61 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.08.2018)

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог договору купівлі-продажу № 06/03-2018-2 від 06.03.2018 щодо поставки товару.

В свою чергу, у червні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" звернулось до Господарського суду Київської області із зустрічною позовною заявою до Фермерського господарства Колотуцького О.Л. про стягнення 4 800, 00 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" передало Фермерському господарству Колотуцького О.Л. договір купівлі-продажу 12/03-2018-2 та рахунок на оплату №639 на суму 177 300 грн. Отримавши кошти у розмірі 177 300 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" здійснило поставку товару на орендований склад. Проте, позивач за отриманням товару, стягнення коштів за який є предметом первісного позову, до відповідача не звертався, вимогу про повернення коштів не заявляв, у зв'язку із чим відповідач зберігає вищезазначений товар на складі, за що Фермерському господарству Колотуцького О.Л. нараховано плату у розмірі 4 800, 00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.09.2018 у справі № 911/818/18 первісний позов Фермерського господарства Колотуцького О.Л. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" про стягнення 206 085,75 грн задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейний Сад» на користь Фермерського господарства Колотуцького О.Л. 177 300, 00 грн. основного боргу та 2 659 грн. 50 коп. судового збору.

У задоволенні решти первісного позову - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейний Сад» до Фермерського господарства Колотуцького О.Л. про стягнення 4 800,00 грн. витрат на зберігання товару відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, оскільки позивач за первісним позовом сплатив відповідачу за первісним позовом 177 300 грн. в якості оплати за поставлений товар, а відповідач за первісним позовом оплачений позивачем за первісним позовом товар не поставив та грошові кошти не повернув, тому у ТОВ «Сімейний Сад» виник обов'язок з повернення Фермерському господарству Колотуцького О.Л. - 177 300 грн. Стосовно зустрічних позовних вимог суд зазначив, що з огляду відсутності між сторонами домовленостей щодо поставки товару, оформлених у вигляді договору у письмовій формі, у позивача за зустрічним позовом не виник обов'язок із зберігання товару придбаного відповідачем за зустрічним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2018 скасувати в частині задоволення первісного позову та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити повністю зустрічний позов, стягнути з Фермерського господарства Колотуцького О.Л. на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" грошові кошти в розмірі 4 800, 00 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення є суперечливим, оскільки суд першої інстанції вказує про невиконання ТОВ «Сімейний Сад» зобов'язання щодо поставки товару у встановлений строк, проте, також зазначає про неукладення позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу №06/03-2018-2 від 06.03.2018, у зв'язку з чим робить висновок про виникнення у ТОВ «Сімейний Сад» обов'язку повернути грошові кошти, який виник через невиконання зобов'язання поставити товар у строк, встановлений ст. ст. 530, 663 ЦК України. Крім того, апелянт звертає увагу, що так як строк передачі товарів невизначений, обов'язок ТОВ «Сімейний Сад» щодо передачі товарів, згідно ст. 663 ЦК України міг виникнути виключно після звернення ФГ Колотуцького О.Л. у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України із відповідною вимогою щодо передачі товарів. Отже, тільки у випадку непередання ТОВ «Сімейний Сад» товарів ФГ Колотуцького О.Л.. у передбачений ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденний строк, в останнього виникло б право, передбачене ч. 2 ст. 693 ЦК України вимагати повернення коштів. Таким чином, на думку апелянта, передумовою для звернення позивача до суду з позовом про повернення коштів у зв'язку з несвоєчасною передачею товарів, мала бути вимога поставити товар, заявлена в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Апелянт посилаючись на ч. 1 ст. 237 ГПК України вказує, що суд першої інстанції встановивши відсутність обставин, якими обгрунтовувались вимоги ФГ Колотуцького О.Л. (підстава позову) повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення суми попередньої оплати за договором поставки №06/03-2018-2 від 06.03.2018, у зв'язку з встановленням відсутності доказів укладення вищевказаного договору.

Щодо безпідставності відмови в задоволенні зустрічного позову про стягнення 4800,00 грн. витрат на зберігання товару апелянт вказує, що для того, щоб мати можливість виконати зобов'язання щодо передачі товару, вказаний товар у ТОВ «Сімейний Сад» має бути в наявності, а наявність фактично проданого, однак, невивезеного товару зумовлює його зберігання та несення додаткових пов'язаних з цим витрат.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Фермерське господарство Колотуцького О.Л. у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, зазначає, що оскільки законом не визначено форму пред'явлення вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом, а саме: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Крім того, вказує, що висновок суду про те, що звернення ФГ Колотуцького О.Л. до суду з позовом про повернення грошових коштів, розцінюється як вимога про повернення грошових коштів у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України та ч. 2 ст. 693 ЦК України, зроблений з вірним застосуванням вказаних норм матеріального права. Більш того, позивач зазначає, що враховуючи те, що ФГ Колотуцького О.Л. сплатило грошові кошти по paxунку № С- 0000308 від 06.03.2018, а не по paxунку № 639 від 12.03.2018, суд дійшов до обгрунтованого висновку про те, що у апелянта не виник обов'язок із зберігання товару.

Явка учасників у судове засідання

У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача за первісним позовом, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

Позиція учасника справи

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати в частині задоволення первісного позову та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та увалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити повністю зустрічний позов,

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Позивач за первісним позовом у якості обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06.03.2018 ФГ Колотуцького О.Л. отримало від ТОВ «Сімейний Сад» пропозицію про укладення договору купівлі-продажу № 06/03-2018-2.

12.03.2018 позивачем за первісним позовом було прийнято оферту відповідача за первісним позовом шляхом сплати коштів в сумі 177 300 грн.

Як вбачається з наданої позивачем за первісним позовом банківської виписки ФГ Колотуцького О.Л. 12.03.2018 сплатило ТОВ «Сімейний Сад» 177 300 грн. грошових коштів з призначенням платежу: «за інсектицид по рах. № С-0000308 від 06.03.2018, у т.ч. ПДВ 20 % - 29 550 грн.» (т. 1; а.с. 16).

Позивач за первісним позовом стверджує, що вказані грошові кошти були сплачені на виконання договору № 06/03-2018-2 від 06.03.2018 та на момент звернення з позовом до суду не повернуто Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімейний Сад».

В свою чергу, заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімейний Сад» посилається на те, що між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом, договір купівлі-продажу № 06/03-2018-2 від 06.03.2018 не укладався, ТОВ «Сімейний сад» не виставляло рахунок на оплату № С-0000308 від 06.03.2018.

Доданий позивачем за первісним позовом лист № 26 від 02.04.2018 (т. 1; а.с. 17), в якості доказу звернення до ТОВ «Сімейний сад» з вимогою про повернення коштів у сумі 177 300 грн., за твердженням відповідача за первісним позовом не отримувався первісним відповідачем, документи на підтвердження надіслання листа (чек та опис вкладення) позивачем за первісним позовом не надано.

Натомість, відповідач за первісним позовом зазначив, що між сторонами в дійсності укладено договір купівлі-продажу № 12/03-2018-2 від 12.03.2018, що підтверджується сплатою позивачем за первісним позовом грошових коштів у розмірі 177 300 грн. та узгодженням первісним позивачем податкової накладної № 99 від 12.03.2018.

Оплачений позивачем за первісним позовом товар наявний на складі у відповідача за первісним позовом, ФГ Колотуцького О.Л. до ТОВ «Сімейний Сад» за отриманням товару не зверталося, вимогу про повернення грошових коштів не заявляло.

Суд першої інстанції встановив, що договір купівлі-продажу № 06/03-2018-2 від 06.03.2018 підписаний та скріплений печаткою тільки позивача за первісним позовом (т. 1; а.с. 11-13). Рахунок на оплату № С-0000308 від 06.03.2018 відповідачем за первісним позовом не підписаний (т. 1; а.с. 14).

Також, місцевий господарський суд встановив, що договір купівлі-продажу № 12/03-2018-2 від 12.03.2018 не підписаний позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом (т. 1; а.с. 56-57).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 2 ст. 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно із ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і статтею 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

Суд першої інстанції встановив, що договір купівлі-продажу № 06/03-2018-2 від 06.03.2018 та договір купівлі-продажу № 12/03-2018-2 від 12.03.2018 не підписано обома сторонами. Наданий позивачем за первісним позовом рахунок на оплату № С-0000308 від 06.03.2018 (т. 1; а.с. 14) складений в односторонньому порядку позивачем за первісним позовом та не може підтвердити укладення договору купівлі-продажу № 06/03-2018-2 від 06.03.2018. Рахунок на оплату № 639 від 12.03.2018 (т. 1; а.с. 58) наданий відповідачем за первісним позовом не підтверджує укладення між сторонами договору купівлі-продажу № 12/03-2018-2 від 12.03.2018, оскільки як вбачається з банківської виписки (т. 1; а.с. 16) ФГ Колотуцького О.Л. 12.03.2018 сплатило відповідачу за первісним позовом 177 300 грн. грошових коштів з призначенням платежу: «за інсектицид по рах. № С-0000308 від 06.03.2018, у т.ч. ПДВ 20 % - 29 550 грн.».

Отже, місцевим господарським судом встановлено відсутність укладеного між сторонами спору єдиного письмового договору, також встановлено відсутність єдиного рахунку, на підставі якого позивачем перераховано відповідачу 177 300 грн. як передоплата за закупівлю товару.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу може укладатися в формі, видами якої є: 1) єдиний письмовий документ із підписами сторін; 2) обмін листами, факсограмами тощо, у яких сторони виражають волю укласти договір поставки, що ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 207 ЦК України. Договір купівлі-продажу може укладатися і шляхом відправлення покупцем передбачуваному продавцю замовлення на певні види (асортимент) товару або продукцію, внесення передоплати.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу товару на виконання попередніх домовленостей без укладення у письмовій формі договору на купівлю-продаж товару, тобто у спрощений спосіб.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що у покупця право вимагати передачі оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (на його розсуд) виникає одночасно зі спливом встановленого договором строку для передачі товару.

Сторонами спірних правовідносин строк поставки не визначений, тому з огляду на приписи ст. 530 ЦК України товар має бути поставлений протягом семи днів з моменту вимоги. А у випадку, якщо відповідач не поставив у семиденний строк товар, позивач мав право ставити питання про втрату інтересу до виконання зобов'язання в натурі та про повернення коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 662, ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Отже, оскільки сторонами спірних правовідносин не був встановлений строк, протягом якого відповідач (як продавець товару) повинен передати товар позивачу, у разі одержання від нього суми попередньої оплати, тому з огляду на приписи ст. 530 ЦК України товар має бути поставлений протягом семи днів з моменту вимоги.

Проте, суд апеляційної інстанції встановив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач направив відповідачу вимогу про поставку товару. Також, як вбачається з матеріалів справи, лист позивача за первісним позовом про повернення грошових коштів № 26 від 02.04.2018 не містить доказів направлення та отримання відповідачем (т. 1; а.с. 17).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач за первісним позовом не звертався до відповідача за первісним позовом з вимогою про поставку товару, тому у нього відсутне право вимагати повернення грошових коштів.

Суд апеляційної інстанції вказує на передчасне звернення Фермерського господарства Колотуцького О.Л. до суду з позовними вимогами про повернення грошових коштів, оскільки позивачем не було направлено вимогу про поставку товару.

Отже, висновок суду першої інстанції про звернення позивача до суду з позовом про повернення відповідачем 177 300 грн., являється вимогою про повернення грошових коштів у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України та ч. 2 ст. 693 ЦК України, визнається судом апеляційної інстанції хибним, з огляду на вищезазначене.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення 177 300 грн. основного боргу.

Вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача пені - 25 492,34 грн., інфляційних втрат - 1 063,80 грн. та 3 % річних - 2 229,61 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки вони не сформульовані як самостійні, не містять окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком стягнення основного боргу, а тому, за відсутності підстав для такого, не можуть бути задоволені.

Предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення з Фермерського господарства Колотуцького О.Л. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" 4 800 грн витрат на зберігання товару.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за зустрічним позовом вчинив всі необхідні дії для поставки ФГ Колотуцького О.Л. товарів, за які ним було сплачено грошові кошти.

Оскільки Фермерське господарство Колотуцького О.Л. протягом розумного строку не здійснило прийняття товару, вказаний товар зберігається ТОВ «Сімейний Сад» і нараховується плата за зберігання з 01.04.2018 на підставі договору оренди складу № 02012018 від 02.01.2018.

Для зберігання товару, який оплачений ФГ Колотуцького О.Л. та не отриманий ним використовується площа в загальному розмірі 20 кв.м., а саме: 1. престо в каністрі по 20 л. в кількості 23 шт.; 2. альфа супер в каністрі по 500 мл. в кількості 219 шт.

За період зберігання (01.04.2018 - 20.06.2018) ТОВ «Сімейний Сад» нараховано відповідачу за зустрічним позовом плату за зберігання товару, яка станом на 20.06.2018 складає 4 800 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у зв'язку із тим, що між сторонами не виникло домовленостей щодо зберігання товару, оформлених у вигляді договору у письмовій формі та у матеріалах справи відсутнє повідомлення відповідача за первісним позовом про нарахування коштів за зберігання товару, колегія суддів вказує на відсутність підстав для стягнення 4 800 грн. витрат на зберігання товару.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно відсутні правової підстави для покладення на відповідача за зустрічним позовом витрат на зберігання товару, тому зустрічна позовна вимога про стягнення з Фермерського господарства Колотуцького О.Л. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" 4 800 грн. витрат на зберігання товару є такою, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що у задоволенні позову Фермерського господарства Колотуцького О.Л. про стягнення 206 085,75 грн. слід відмовити повністю. Також, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад", за захистом яких той звернувся до суду, не порушено позивачем за первісним позовом, тому позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення 4 800 грн. не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки, судом першої інстанції прийняте рішення за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2018 у справі № 911/818/18 підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний Сад" на рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2018 у справі № 911/818/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2018 у справі № 911/818/18 скасувати частково.

У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

В іншій частині залишити без змін.

Стягнути з Фермерського господарства Колотуцького О.Л. (22260, Вінницька обл., Погребищенський район, село Павлівка, відокремлена садиба ФГ Колотуцького; ідентифікаційний код 13340772) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейний Сад» (07403, Київська обл., місто Бровари, вул. О. Онікієнка, буд. 61; ідентифікаційний код 38890954) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 989 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят девять) грн. 25 коп.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи № 911/818/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 281-285 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 11.02.2019

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Л.В. Чорна

І.М. Скрипка