ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2565/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників:

від позивача: Булгаров О.О. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Кісєльова Кирила Костянтиновича (АДРЕСА_1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові Технології-Україна" (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 2)

про стягнення 355 663,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 16.11.2018 року позивач - Фізична особа-підприємець Кісєльов Кирило Костянтинович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові Технології-Україна", в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 355663,57 грн., з яких: 305704,00 грн. - заборгованість та 49959,57 грн. - пеня та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов генеральних договорів на виконання ремонтних робіт №08-11/16 від 08.11.2016р., №09-11/16 від 09.11.2016р., №02-12/16 від 02.12.2016р., №20-12/16 від 20.12.2016р. в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, що стало підставою для звернення з відповідним позовом. При цьому, позивачем на суму заборгованості здійснено нарахування пені у розмірі 49959,57 грн. про стягнення, якої позивач також звернувся у судовому порядку.

Ухвалою суду від 21.11.2018р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2565/18 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 17.12.2018 року.

12.12.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №25690/18, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України згідно якого відповідач проти позову заперечує та просить суд у задоволені позовних вимог Фізичної особи-підприємця Кісєльова Кирила Костянтиновича відмовити. При цьому, в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на невідповідність претензії, яка була отримана ним 29.12.2017 року вимогам ст. 222 ГК України та зазначає, що у вказаній претензії, зокрема, не міститься дати сплати вартості послуг на оплату, тоді як укладені між сторонами договори не містять строку виконання обов'язку відповідачем. Отже, відповідач зазначає, що він не відмовляється від виконання обов'язку зі сплати вартості наданих послуг за відповідними договорами, однак умовами договору не передбачено строку для оплати наданих послуг, в зв'язку з чим відповідач не порушував договірних зобов'язань.

У судовому засіданні від 17.12.2018 року судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 15.01.2019 року.

21.12.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив вх. ГСОО №26398/18 згідно якої позивач погоджується з позицією відповідача, що умовами договорів дійсно не встановлено строку для оплати, між тим, надіслана відповідачу претензія є за своєю суттю платіжною вимогою про сплату боргу, а твердження відповідача щодо невідповідності форми такої вимоги є надуманими.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, строк підготовчого провадження було продовжено на 12 днів.

Ухвалою суд від 15.01.2019 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.02.2019 року.

У судовому засіданні від 01.02.2019 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання 01.02.2019 року не з'явився, про поважність причини неявки суд не повідомив, між тим, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання відповідної ухвали суду на його адресу, яка була отримана ТОВ „Компанія „Нові Технології-Україна" про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення судового відправлення. Враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника ТОВ „Компанія „Нові Технології-Україна".

В судовому засіданні 01.02.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомлено, що повне рішення буде складено 11.02.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено матеріалами справи у період 08.11.2016р. по 20.12.2016р. між ТОВ „Компанія „Нові Технології-Україна" (надалі - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Кісєльовим Кирилом Костянтиновичем укладено чотири генеральних договорів на виконання ремонтних робіт, згідно з якими замовник передає, а виконавець приймає замовлення на ремонт двигунів всіх типів морських та річних суден, які знаходяться в розпорядженні ТОВ „Компанія „Нові Технології-Україна", а саме: №08-11/16, №09-11/16, №02-12/16 та №20-12/16 (надалі - договори).

При цьому, із змісту вищезазначених договорів вбачається, що вони укладені на ідентичних умовах.

У відповідності до п. 1.2 договорів, замовник оформлює кожне замовлення з виконавцем у вигляді специфікації із зазначенням конкретних видів ремонтних робіт, обсягів та вартості ремонту.

За умовами п. 1.3 договорів, для перевірки якості й обсягу виконаних робіт виконавець зобов'язаний передати роботи представнику замовника та представнику Класифікаційного товариства, яке здійснює нагляд за ремонтом судна.

Положеннями п. 2.2 договорів встановлено, що після закінчення робіт виконавець надає замовнику акт виконаних робіт, підписаний представником замовника у 2-х екземплярах.

Відповідно до положень п. 3.1 договорів, вартість робіт з ремонту, а також вартість та кількість матеріалів, узгоджується сторонами в кожному конкретному випадку окремо в специфікаціях і відображається та підтверджується актом виконаних робіт.

Згідно з п. 4.1 договорів, замовник здійснює оплату за роботи на розрахунковий рахунок виконавця, в порядку, погодженому сторонами.

Пунктом 4.2 договорів передбачено, що оплата замовником здійснюється шляхом безготівкового розрахунку в національній валюті на банківський рахунок виконавця, зазначений в договорі.

У відповідності до п. 4.3 договорів, датою оплати вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

За умовами п. 6.2 договорів, датою завершення робіт на судні є дата підписання виконавчого кошторису та акту виконаних робіт виконавцем та замовником.

У відповідності до п. 8.2 договорів, при затримці строків оплати ремонтних робіт, вказаних в специфікаціях в кожному конкретному випадку, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банка України від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно п. 11.6 ці договори вступають в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом періоду з 10.11.2016р. по 23.12.2016р. на виконання умов укладених між сторонами договорів Фізичною особою-підприємцем Кісєльовим Кирилом Костянтиновичем були виконані ремонтні роботи, погоджені у відповідних специфікаціях (а.с. 15-18, 28-29, 32, 38, 45-46) на д/ш „Киевская", грунтовозі „Измаильская", з/ч „Дунай" та грунтовозі „Куяльницкая" на загальну суму 305 704,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт (а.с. 19-23, 30-31, 33, 39-40, 47-48), які підписані та скріплені печатками відповідних осіб, без будь-яких зауважень.

При цьому, жодною із сторін факт виконання, обсяги виконаних робіт та їх вартість зазначені у вищевказаних актах не оспорюються.

Положеннями ст. 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату боргу, зокрема, за виконані роботи, вартість яких складає 305 704,00 грн. (а.с. 49-50). Зазначена вимога була отримана відповідачем 29.12.2017 року про, що міститься відповідний підпис директора ТОВ „Компанія „Нові Технології-Україна", між тим була залишена без відповіді та задоволення, що ніяким чином не заперечується відповідачем.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України не визначено форму пред'явлення вимоги кредитором, суд зазначає, що останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

За таких обставин, доводи відповідача з приводу неналежного оформлення претензії про сплату боргу, судом до уваги не приймаються, як необґрунтовані. При здійснені таких висновків суд, зокрема, застосовує принцип превалювання змісту над формою, який полягає в тому, що правовідносини визначаються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, враховуючи, що відповідна вимога була отримана відповідачем 29.12.2017 року, то з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, обов'язок щодо сплати боргу мав бути виконаний ТОВ „Компанія „Нові Технології-Україна" у строк до 06.01.2018 року.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, відповідачем, в порушення вимог ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надано жодного доказу підтверджуючого сплату боргу у розмірі 305 704,00 грн.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України неналежно виконав умови укладених договорів, в зв'язку з чим на момент розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість за фактично виконані ремонтні роботи у період з 10.11.2016р. по 23.12.2016р. у розмірі 305 704,00 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Кісєльова Кирила Костянтиновича про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 305 704,00 грн.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання, а також відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок розміру пені у сумі 49959,57 грн. (а.с.52-53) нарахованої за період з 09.01.2018р. по 07.07.2018 року встановив, що позивач при здійсненні даного розрахунку невірно визначив правомірний період нарахування пені допустив арифметичні помилки при здійсненні такого розрахунку.

З огляду на викладене суд за допомогою системи „Ліга Закон" здійснив власний розрахунок пені та встановив, що загальна сума пені складає 50403,47 грн.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кісєльова Кирила Костянтиновича, суд не виходить за межі позовних вимог, оскільки перевіривши розрахунок позивача, встановив, що розмір пені заявлений позивачем до стягнення, з урахуванням приписів ст. 232 Господарського кодексу України та моменту виникнення заборгованості у відповідача перевищує суму заявлену до стягнення.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 49959,57 грн. підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Кісєльова Кирила Костянтиновича та стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 305 704,00 грн. та пені у розмірі 49959,57 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Нові Технології-Україна" (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 2; ) на користь Фізичної особи-підприємця Кісєльова Кирила Костянтиновича (АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 305 704/триста п'ять тисяч сімсот чотири/ грн. боргу, 49959/сорок дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дев'ять/грн.. 57 коп. пені та 5334/п'ять тисяч триста тридцять чотири/грн. 95 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 лютого 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська