ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

04 лютого 2019 року Справа № 918/572/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр"

на рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 р.

(ухвалене о 13:00 год. у м. Рівне, повний текст складено 07.12.2018 р.)

у справі № 918/572/18 (суддя Церковна Н.Ф.)

за позовом Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України"

до Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр"

про витребування майна або відшкодування вартості втраченого майна в сумі 452 190 грн. 59 коп.

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр"

до Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України"

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - Чехомський О.В.;

від відповідача за первісним позовом - Оніщук В.П.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Західдорвибухпром" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України" звернулося з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" про витребування від відповідача майна - дробарки СМД-111 балансовою вартістю 111352 грн. 28 коп. без ПДВ, переданої останньому на зберігання згідно укладеного між сторонами договору зберігання від 4 листопада 2011 року № 2, або відшкодування вартості зазначеного майна в сумі 452 190 грн. 59 коп., з яких: 111 352 грн. 28 коп. - балансова вартість майна, 153 743 грн. 71 коп. - інфляційні втрати, 171 627 грн. 35 коп. - пеня, 15 467 грн. 25 коп. - три проценти річних.

18 вересня 2018 року надійшов зустрічний позов Товариства до Підприємства про визнання недійсним укладеного між сторонами договору зберігання від 4 листопада 2011 року № 2, обґрунтований його фіктивністю.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року по справі за № 918/572/18 було задоволено первісний позов частково. Витребувано від Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" на користь Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України" дробарку СМД-111 балансовою вартістю 111352 грн. 28 коп. (без ПДВ). Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" на користь Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України" 1762 грн. судового збору. Закрито провадження у справі в частині первісних позовних вимог Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України" до Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" про відшкодування вартості майна на загальну суму 452 190 грн. 59 коп., з яких: 111 352 грн. 28 коп. - балансова вартість майна, 153 743 грн. 71 коп. - інфляційні втрати, 171 627 грн. 35 коп. - пеня, 15 467 грн. 25 коп. - три проценти річних. В задоволенні зустрічного позову Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" до Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України" про визнання договору недійсним відмовлено.

При ухвалені зазначеного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 04 листопада 2011 року між Дочірнім підприємством "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Відкритим акціонерним товариством "Берестовецький спецкар'єр" було укладено Договір зберігання № 2, за умовами якого останній зобов'язався на умовах, встановлених цією угодою, зберігати майно, передане йому первісним позивачем, і повернути це майно у цілості на першу вимогу.

На виконання умов вказаного Договору 04 листопада 2018 року між сторонами було підписано та скріплено їх печатками акт № 1 передачі майна на зберігання, згідно якого Дочірнє підприємство "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" передало, а Відкрите акціонерне товариство "Берестовецький спецкар'єр" прийняло на відповідальне зберігання від первісного позивача дробарку СМД 111 у кількості 1 шт. балансовою вартістю 111352 грн. 28 коп.

В подальшому позивач за первісним позовом звернувся до первісного відповідача з відповідною вимогою від 18 червня 2018 року № 176 в якій, зокрема, просив повернути йому дробарку СМД-111. Зазначена вимога була отримана зберігачем, що підтверджується, зокрема, відзивом останнього на позовну заяву від 18 вересня 2018 року, та не заперечувалося представником первісного відповідача у судових засіданнях.

Судом відмічено, що в матеріалах справи відсутні докази надання Відкритим акціонерним товариством "Берестовецький спецкар'єр" відповіді на вказану вимогу первісного позивача чи докази повернення вищезазначеного майна у встановленому порядку.

Місцевий господарський суд вказав, що в обґрунтування позовних вимог щодо повернення Відкритим акціонерним товариством "Берестовецький спецкар'єр" майна первісний позивач помилково посилається на приписи статей 387, 400 ЦК України, оскільки зазначеними нормами регулюються правовідносини щодо витребування та повернення належного власнику майна від осіб, які незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділи ним, тоді як спірне майно було передано Відкритому акціонерному товариству "Берестовецький спецкар'єр" на зберігання на підставі господарсько-правової угоди - договору зберігання від 4 листопада 2011 року № 2.

Наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин виключає можливість застосування вищевказаних норм щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування зберігачу, який зобов'язаний був повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, і не виконання ним цього обов'язку пов'язано з наявністю укладеного між сторонами договору та регулюється окремою главою ЦК України.

Судом відмічено, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Проаналізувавши обставини справи та застосувавши до них положення чинного законодавства, зокрема ст. ст. 11, 509, 530, 936, 937, 938, 942, 949 ЦК України, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги в частині витребування у Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" дробарки СМД 111 у кількості 1 шт. балансовою вартістю 111352 грн. 28 коп. (без ПДВ) є обґрунтованими.

Також судом було відмовлено в задоволенні заяви відповідача за первісним позовом про застосування строку позовної давності з тих підстав, що закінчення строку дії договору зберігання не може свідчити про позбавлення Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" права власності на передане на зберігання майно, позбавлення останнього права повернути (витребувати) наведене майно у зберігача, та відсутність у зберігача відповідного обов'язку з повернення цього майна первісному позивачу, оскільки такий обов'язок є триваючим у часі та припиняється фактичним переданням речі її власнику зі зберігання за відповідним актом повернення майна.

Закриваючи провадження у справі в частині первісних позовних вимог ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" про відшкодування вартості майна на загальну суму 452190 грн. 59 коп., суд виходи в з того, що позивач відмовився від позову в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд вказав, що:

- Відкритим акціонерним товариством "Берестовецький спецкар'єр" у встановленому законом порядку не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності відповідного умислу обох сторін спірного правочину, а також того, що останні не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення, що свідчить про недоведеність позовних вимог Товариства;

- посилання Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" на фіктивність угоди у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи документів, які б свідчили про поставку дробарки СМД 111 на зберігання залізничним або автомобільним транспортом та про оплату перевезення до місця зберігання, доказів погодження іншого способу доставки до місця зберігання, супровідних документів переданого на зберігання майна, зокрема, документів, що підтверджують його ідентифікацію, не беруться судом до уваги, оскільки належним доказом передання вищевказаного майна на зберігання Товариству є саме акт № 1 передачі спірного майна на зберігання від 4 листопада 2011 року, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками даних юридичних осіб;

- Відкритим акціонерним товариством "Берестовецький спецкар'єр" не ставились під сумнів справжність підписів у вказаному акті передачі майна на зберігання та приналежність цих підписів керівникам сторін, а також справжність наявних на цьому акті відбитків печаток сторін;

- посилання первісного відповідача на відсутність доказів оплати наданих послуг зберігання не беруться до уваги у зв'язку з тим, що вказані грошові правовідносини не є предметом спору у даній справі;

- факт приналежності спірного майна позивачу за первісним позовом на момент його передачі на зберігання за Договором та факт його придбання первісним позивачем підтверджується наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності, зокрема, копією видаткової накладної від 3 листопада 2011 року № 4538, податковою декларацією Підприємства за жовтень 2011 року, з урахуванням приписів пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, яка регулює можливість віднесення сум податку до податкового кредиту "по першій події", зокрема, даті списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, бухгалтерською довідкою Підприємства від 26 вересня 2018 року № 284 та актом звірки взаєморозрахунків між сторонами із зазначенням суми вартості спірного майна з ПДВ.

- Відкритим акціонерним товариством "Берестовецький спецкар'єр" не було надано суду доказів, які підтверджують здійснення між сторонами у жовтні-листопаді 2011 року інших господарських операцій на суму вартості спірної дробарки СМД 111, предметом яких було інше майно.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та визнання недійсним укладеного між сторонами Договору зберігання від 4 листопада 2011 року № 2, у зв'язку з чим відмовив в задоволені зустрічного позову.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач за первісним позовом - Відкрите акціонерне товариство "Берестовецький спецкар'єр" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року по справі за № 918/572/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Судом першої інстанції не враховано, що жодного доказу передання дробарки СМД-111 позивачем за первісним позовом для відповідача не надано, доказів придбання або наявності у позивача за первісним позовом такої дробарки теж не надано, тому і передачі такого майна на зберігання не могло відбутися.

Наявність формально складених документів (договору зберігання та акту приймання - передачі) не свідчить про фактичну передачу майна на зберігання. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що жодним документом ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" не підтвердив факту наявності у власності у нього такої дробарки.

При цьому, суд першої інстанції помилково взяв до уваги, як факт приналежності спірного майна ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", незавірену належним чином видаткову накладну за № 4538 від 03.11.2011 р., згідно якої, позивач за первісним позовом придбав у ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" дробарку СМД-111.

Даний документ не підтверджує факт відчуження дробарки СМД-111 для ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", оскільки складений з порушенням ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, у видатковій накладній за № 4538 від 03.11.2011 р. відсутні зазначення посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, підпис та інші дані, що можуть ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Посилання суду першої інстанції в своєму рішенні на те, що факт приналежності спірного майна ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" підтверджується податковою декларацією за жовтень 2011 року є помилковим, оскільки така декларація не містить будь-яких відомостей про господарську операцію та є документом податкової звітності (не є документом, що встановлює право власності на річ).

Судом першої інстанції не взято до уваги, що ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК «Автомобільні дороги України" не надало доказів оплати за дробарку СМД-111, що спростовує твердження про реальність її придбання.

Також судом не надано оцінки тому, що в матеріалах справи відсутні супровідні документи переданого на зберігання майна, в т. ч. документи, що підтверджують його ідентифікацію (технічний паспорт).

Посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що належним доказом передання майна на зберігання є акт за № 1 від 04.11.2011 р. передачі майна на зберігання є помилковим, оскільки суд не врахував, що такий акт не відповідає вимогам ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки встановити, яку саме дробарку СМД-111 передано є не можливим.

Також будь-яких доказів того, що операція із передачі, прийняття на зберігання або видачі із зберігання дробарки СМД-111 відображена у бухгалтерському та податковому обліку сторін, до матеріалів справи не надано.

В матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували, що сторони при укладанні договору мали цілі реально передати на зберігання майно - дробарку СМД-111.

Як вбачається зі справи, з моменту укладання спірного контракту у 2011 році по сьогоднішній день, тобто протягом 7 років, жодних значимих дій, спрямованих на реальне виконання договору зі сторони позивача та відповідача вчинено не було.

Також, з моменту укладання спірного правочину в 2011 році сторонами не здійснено реальних заходів, спрямованих на виконання договору.

Враховуючи вищевикладене, Відкрите акціонерне товариство "Берестовецький спецкар'єр" вважає, що рішення суду першої інстанції було прийняте з порушенням встановлення обставин, які мають значення для справи, з неправильним установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, тому є необгрунтованим та підлягає скасуванню.

Від позивача за первісним позовом - ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Факт приналежності дробарки СМД-111 ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та факт придбання вказаного майна підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема:

- Актом передачі майна на зберігання №1 від 04 листопада 2011 року, який засвідчений підписами керівників обох сторін та скріплений печатками, що підтверджує обов'язковість правочину та його юридичну силу;

- копією видаткової накладної №4538 від 03 листопада 2011 року;

- податковою декларацією ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" за жовтень 2011 року;

- бухгалтерською довідкою №284 від 26 вересня 2018 року про те, що дробарка СМД - 111 знаходиться на балансі ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України";

- Актом звірки взаєморозрахунків між сторонами із зазначенням суми вартості спірного майна з ПДВ.

Водночас, ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" не було надано суду доказів, які б підтверджували здійснення між сторонами у жовтні - листопаді 2011 року будь - яких інших господарських операцій стосовно іншого майна на суму 133622 грн. 74 коп., що дорівнює вартості дробарки СМД -111.

Враховуючи викладене, твердження ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" щодо ненадання доказів передавання чи придбання дробарки СМД - 111 є безпідставними.

Окрім того, оригінал видаткової накладної №4538 від 03 листопада 2011 року було знищено у 2011 році відповідно до Акту №1 від 06 січня 2015 року, оскільки пройшов строк його зберігання.

Проте, позивач за первісним позовом вважає, що його копія є одним із доказів, який підтверджує об'єктивність і законність придбання дробарки СМД - 111.

Оскільки дробарка СМД-111, на законних підставах, передана на зберігання відповідачу за первісним позовом, де вона раніше знаходилася, то і документи про ідентифікацію даного майна повинні знаходитися не у позивача - поклажодавця, а саме у відповідача за первісним позовом.

Належним доказом передачі майна - дробарки СМД-111 на зберігання ВАТ "Берестовецький спецкар'єр", як об'єктивно і законно оцінив суд є підписані і завірені печатками Договір зберігання № 2 та Акт №1 передачі майна на зберігання від 04 листопада 2011 року. Інші тлумачення даного факту, як це вчинив відповідач в апеляційній скарзі є безпідставними.

Судом відповідно до закону об'єктивно оцінено факт відсутності доказів оплати за зберігання дробарки СМД -111, оскільки дане питання не виступає предметом судового розгляду.

Таким чином, ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального та процесуального права та виніс по суті спору справедливе та законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

04 лютого 2018 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року по справі за № 918/572/18 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

Представник позивача - ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в судовому засіданні заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, 04 листопада 2011 року між ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (поклажодавець) та ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" (зберігач) було укладено Договір зберігання № 2 (далі - Договір), за яким зберігач зобов'язується на умовах, встановлених цим Договором зберігати майно передане йому поклажодавцем і повернути майно у цілісності на першу вимогу поклажодавця (т. 1, а. с. 16-18).

Відповідно до пункту 1.2 Договору перелік майна вказується в акті передачі майна на зберігання, який є невід'ємною частиною даного договору (додаток № 1).

Згідно пункту 1.3 Договору зберігач не має права користуватися майном, передавати його у заставу чи користування третім особам.

Відповідно до п. п. 2.1 та 2.3 Договору поклажодавець зобов'язаний передавати на збереження майно у стані, що відповідає вимогам безпечного зберігання та має право у будь-який час отримати у зберігача все майно чи частину майна.

В п. п. 3.1, 3.2 Договору сторони погодили, що ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" зобов'язується прийняти на зберігання відповідно до акту передачі майна на зберігання, який є невід'ємною частиною даного договору, майно, забезпечити належні умови зберігання майна, що не погіршують його якість.

Згідно п. 3.3. Договору для забезпечення схоронності переданого на зберігання майна зберігач забезпечує всі заходи, передбачені законом, нормативними актами, даним договором для відповідного зберігання, а також вживає всі заходи, що відповідають суті зобов'язання по зберіганню, у тому числі властивостям переданого на збереження майна.

Положеннями пункту 3.4 Договору встановлено, що зберігач у будь-який час за вимогою поклажодавця надає необхідну кількість майна, зданого на зберігання відповідно до акту передачі майна на зберігання, який є невід'ємною частиною даного договору, по акту повернення майна, який є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.5 Договору передбачено обов'язок зберігача повернути передане йому на зберігання майно у кількості і в тому стані, в якому воно було прийнято на зберігання.

Відповідно до пунктів 7.1 та 7.4 Договору останній набирає чинності з моменту підписання акту передачі майна на зберігання, який є невід'ємною частиною даного договору, і діє до 31 грудня 2013 року. Водночас закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від повного виконання зобов'язань за даним договором.

На виконання вищенаведеного положення договору 04 листопада 2018 року між сторонами було підписано та скріплено їх печатками Акт № 1 передачі майна на зберігання, згідно якого ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (поклажодавець) передало, а ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" прийняло на відповідальне зберігання від первісного позивача дробарку СМД 111 у кількості 1 шт. балансовою вартістю 111352 грн. 28 коп. (т. 1, а. с. 19).

В подальшому, ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулося до ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" з вимогою від 18 червня 2018 року № 176, відповідно до якої просило повернути йому дробарку СМД-111.

Поруч з тим, в матеріалах справи відсутні докази надання ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" відповіді на вказану вимогу ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" чи докази повернення вищезазначеного майна у встановленому порядку.

Враховуючи те, що спірне майно, передане на зберігання первісному відповідачу по Акту № 1 передачі майна на зберігання від 04 листопада 2011 року, не було повернуто, ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулося до суду з позовними вимогами, зокрема, про повернення цього майна.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Як вбачається із позовної заяви, ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", обґрунтовуючи позов посилається на положення статей 387, 340 ЦК України котрі регулюють правовідносини щодо витребування та повернення належного власнику майна від осіб, які незаконно, без відповідної правової підстави чи заволоділи ним,

Однак наявність договірних відносин між сторонами у даній справі унеможливлює застосування до спірних правовідносин вищезазначених положень цивільного законодавства, оскільки майно, котре є предметом спору, було передано відповідачу за первісним позовом на зберігання на підставі Договору зберігання № 2 від 04.11.2011 р.

Апеляційним господарським судом відмічається, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, пов'язані зі зберіганням дробарки СМД-111.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про застосування до даних правовідносин положень цивільного законодавства, що регулюють надання послуг за договором зберігання.

Віт дак, відповідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно частини 1 статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 938 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Нормами частини 1 статті 942 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Згідно з частиною 1 статті 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Як зазначено вище, ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулося до ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" з вимогою від 18 червня 2018 року № 176, відповідно до якої просило повернути йому дробарку СМД-111, однак в матеріалах справи відсутні докази надання ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" відповіді на вказану вимогу ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" чи докази повернення вищезазначеного майна у встановленому порядку.

Відповідно до приписів статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, судом констатується, що дробарка СМД-111 була передана Відкритому акціонерному товариству "Берестовецький спецкар'єр" на підставі Договору, а тому ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" правомірно заявив вимоги про витребування майна, а самі первісні позовні вимоги в частині витребування дробарки СМД 111 у кількості 1 шт. балансовою вартістю 111352 грн. 28 коп. без ПДВ є обґрунтованими.

Також, як слідує із матеріалів справи, відповідач за первісним позовом було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Проаналізувавши вказану заяву, апеляційний господарський вважає за необхідне вказати наступне.

За приписами ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поруч з тим, статтею 948 ЦК України встановлено обов'язок поклажодавця забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Також, відповідно до пункту 3.4 Договору зберігач у будь-який час за вимогою поклажодавця надає необхідну кількість майна, зданого на зберігання відповідно до акту передачі майна на зберігання, який є невід'ємною частиною даного договору, по акту повернення майна, який є невід'ємною частиною даного договору.

Водночас, закінчення строку зберігання не позбавляє зберігача обов'язку зберігати річ надалі, оскільки, згідно зі статтею 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, та у стані, якому вона була прийнята на зберігання, при цьому цей обов'язок не припиняється із закінченням строку зберігання.

Згідно із ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі, при цьому цей обов'язок також не припиняться із закінченням строку зберігання, якщо сторонами не погоджено інше.

Частиною 3 ст. 946 ЦК України передбачено, що чкщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Тобто, у випадку продовження зберігання речі після спливу встановленого договором строку зберігання, зберігач має право вимагати лише оплати зберігання речі за весь фактичний час її зберігання та зберігати річ до повернення речі поклажодавцеві.

Судом звертається увага на те, що закінчення строку дії договору зберігання не може бути підставою для позбавлення поклажодавця права власності на передане на зберігання майно та права вимагати його повернення, що в свою чергу також встановлює обов'язок зберігача зберігати відповідне майно та повернути його, оскільки такі відносини зі зберігання майна є триваючими у часі та припиняються фактичним переданням речі її власнику зі зберігання за відповідним актом повернення майна.

За вказаних обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що заява ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" про застосування строків позовної не підлягає задоволенню.

В той же час, як вбачається із змісту апеляційної скарги, ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" не наводить доводів щодо оскарження рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року по справі за № 918/572/18 в частині закриття провадження у справі в частині стягнення з вартості майна на загальну суму 452190 грн. 59 коп., з яких: 111352 грн. 28 коп. - балансова вартість майна, 153743 грн. 71 коп. - інфляційні втрати, 171627 грн. 35 коп. - пеня, 15467 грн. 25 коп. - три проценти річних, а тому враховуючи приписи ч.1 ст. 269 ГПК України, апеляційний суд не переглядає рішення в цій частині.

Підсумовуючи вказане, позовні вимоги ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" підлягають частковому задоволенню, а саме в частині витребування дробарки СМД 111 у кількості 1 шт. балансовою вартістю 111352 грн. 28 коп. без ПДВ.

Щодо зустрічного позову Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" до Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України" про визнання договору недійсним, суд бере до уваги наступне.

Як вбачається із зустрічної позовної заяви, ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" зазначає, що сторонами не було вчинено будь-яких дій на виконання спірного договору зберігання від 04 листопада 2011 року № 2, зокрема, не передано ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" на зберігання будь-якого майна, що належить позивачу за первісним позовом, що свідчить про фіктивність наведеного правочину.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з положеннями частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. При цьому, ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі № 911/390/18.

В той же час, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" не довів факту наявності відповідного умислу обох сторін спірного правочину, а також того, що останні не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Також, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що належним доказом передання майна на зберігання ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" є Акт № 1 від 04.11.2011 р., а тому посилання позивача за зустрічним позовом на фіктивність Договору у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи документів, які б свідчили про поставку дробарки СМД-111 на зберігання залізничним або автомобільним транспортом та про оплату перевезення до місця зберігання, доказів погодження іншого способу доставки до місця зберігання, супровідних документів переданого на зберігання майна, зокрема, документів, що підтверджують його ідентифікацію відхиляються апеляційним судом.

Окрім того, судом береться до уваги п. 3.6. Договору, відповідно до якого зберігач власними силами та за власний рахунок забезпечує виконання вантажно-розвантажувальних робіт, у зв'язку із чим суд констатує, що всі супровідні документи пов'язані із переміщенням спірного майна мають знаходитись у ВАТ "Берестовецький спецкар'єр".

Посилання ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" на відсутність доказів оплати наданих послуг зберігання не беруться судом до уваги у зв'язку з тим, що вказані грошові правовідносини не є предметом спору у даній справі та не входять в коло доказування, оскільки ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" просить визнати Договір недійсним з підстав його фіктивності.

Також, факт приналежності спірного майна ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на момент його передачі на зберігання ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" за Договором та факт його придбання первісним позивачем підтверджується наявними у матеріалах справи доказами в сукупності, а саме: копією видаткової накладної від 03 листопада 2011 р. № 4538; податковою декларацією ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" за жовтень 2011 року; бухгалтерською довідкою ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 26 вересня 2018 року № 284; Актом звірки взаєморозрахунків між сторонами із зазначенням суми вартості спірного майна з ПДВ (т. 1, а. с. 118, 127-133, 139, 164).

Доводи скаржника на те, що у ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" відсутній оригінал видаткової накладної від 03 листопада 2011 р. № 4538 не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до Акту від 16.01.2015 р. оригінал вказаного документа був знищений (т. 1, а. с. 195-198).

Посилання апелянта на те, що в період з жовтень-листопад 2011 року між сторонами не було договірних відносин, у зв'язку із чим не існувала заборгованості ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" перед ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" спростовуються наявними в матеріалах справи копіями Договору № 5 на виконання вибухових робіт від 07.04.2004 р., Паспортів масового вибуху в кар'єрі № 9 від 07.10.2011 р. № 10, 11 від 20.20.2011 р., від 28.10.2011 р. № 12 та інша документація, пов'язана з підготовкою та проведенням вибухових робіт в кар'єрі № 9 (т. 1, а. с. 177-181, 199-216).

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази які підтверджують здійснення між сторонами у жовтні-листопаді 2011 року інших господарських операцій на суму вартості спірної дробарки СМД 111, предметом яких було інше майно.

Щодо посилань ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" на невідповідність вимогам чинного законодавства укладеної між сторонами угоди щодо відчуження первісним відповідачем на користь первісного позивача у зв'язку з її вчиненням в усній формі, апеляційний господарським судом відмічається, що купівля-продаж за видатковими накладними між господарюючими суб'єктами є способом укладення сторонами договору у спрощеній формі і виникнення на підставі таких накладних прав та обов'язків сторін.

Підсумовуючи вказане, суд прийшов до висновку, що ВАТ "Берестовецький спецкар'єр" не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для задоволення зустрічного позову, у зв'язку із чим в його задоволені слід відмовити.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

В той же час, відсутні підстави передбачені ст. 277 ГПК України для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 р. у справі № 918/572/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар'єр" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 р. у справі № 918/572/18 - без змін.

2. Справу № 918/572/18 надіслати господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "06" лютого 2019 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.