ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа №907/825/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сієста - Шоп, б/н від 06.12.2018 (вх. № 01-05/1542/18 від 14.12.2018)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2018 (повне рішення складено 20.11.2018)

у справі №907/825/17 (суддя Васьковський О.В.)

за зустрічною позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Сієста- Шоп, с. Оноківці Закарпатської обл.

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк, м. Київ

про: визнання недійсними пунктів А.3, 2.3.2, 6.2 кредитного договору від 04.11.2016 № 4С16108Г,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 адвокат

від відповідача - не з'явилися

Товариство з обмеженою відповідальністю Сієста- Шоп (далі по тексту ТОВ Сієста- Шоп) звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк (далі по тексту ПАТ КБ „Приватбанк), м. Київ про визнання недійсним пунктів кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ „Приватбанк та ТОВ «Сієста Шоп»:

«- Абзац другий пункту ОСОБА_3 договору № 4С16108Г від 04.11.2016, яким встановлено, що згідно статтей 212, 651 ЦК України при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором і непогашені всієї заборгованості за даним Договором на протязі 90 днів з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов'язань має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням строку/терміну повернення кредиту. При не поверненні заборгованості за цим договором у строк/термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня терміну/строку, зазначеному у повідомленні вважається простроченою;

п. 2.3.2. кредитного договору № 4С16108Г від 04.11.2016, у якому зазначено, що Банк на свій розсуд має право:

а) змінити умови договору - вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, по зобов'язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену в повідомленні дату. У цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором; або:

б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором; або:

в) згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України здійснити однобічне розірвання договору з відправленням Позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором. Однобічна відмова від договору не звільняє Позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань; або: г) достроково за договором та/або іншими кредитними договорами, укладеними з Позичальником, стягнути борг Позичальника та/або достроково погасити борг Позичальника за рахунок реалізації предмета застави»;

пункт 6.2 кредитного договору № 4С16108Г від 04.11.2016, у якому зазначено, що договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку».

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2018 у справі № 907/825/17 у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач за зустрічним позовом звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2018 у справі № 907/825/17 скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що одностороння зміна Банком, зокрема умов договору про зміну терміну повернення кредиту (20.10.2026) та встановлення нового терміну повернення кредиту (20.10.2017), свідчать про зловживання банком своїм правом на односторонню зміну умов договору, що є порушенням принципів добросовісності, розумності та справедливості, а такі дії Банку призведуть до банкрутства позивача. Також, апелянт зазначає, що включення до умов договору положень, які містяться в абз. 2 п. А.З., п. 2.3.2. а), б), в), г), п. 6.2 кредитного договору, є несправедливими щодо позивача за зустрічним позовом як позичальника, оскільки право розірвати договір має лише банк, тоді як позивальник таким правом не володіє, а наведені умови договору порушують права та інтереси позивач та суперечать ст.ст. 509, 627 ЦК України.

У судове засідання 28.01.2019 представник відповідача за зустрічним позовом не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № 430.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка представника відповідача за зустрічним позовом обовязковою у даній справі судом не визнавалася, апеляційний суд вважає про можливе розглядати справу у відсутності його уповноваженого представника.

У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом навів свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні представника позивача за зустрічним позовом, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.11.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Сієста Шоп» був укладений кредитний договір № 4С16108Г від 04.11.2016, за умовами якого Банк зобовязується надати Позичальнику кредит за наявності вільних коштів з лімітом і на цілі, передбачені договором, а Позичальник зобовязаний повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду у визначені договором терміни.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним абз.2 п. А.3, п.п. «а», «б», «в», «г» п. 2.3.2., п. 6.2 кредитного договору № 4С16108Г від 04.11.2016, який укладений між сторонами.

Як на одну із підстав часткового визнання кредитного договору недійсним, позивач за зустрічним позовом послався на те, що оспорювані умови договору порушують принцип добросовісності. передбачений ст. 509 ЦК України та призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обовязків Позичальника.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Частинами 2, 3 статті 6 цього Кодексу передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 зазначеного Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач за зустрічним позовом, укладаючи та підписуючи спірний кредитний договір, як Позичальник, а у подальшому погоджуючись із внесенням до нього змін, був ознайомлений з умовами договору та наслідками порушення зобов'язань за цим договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частині 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав та із застосуванням наслідків, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, та настання відповідних наслідків.

Разом із тим, згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, укладаючи кредитний договір № 4С16108Г від 04.11.2016 сторони в частині оспорюваних пунктів, узгодили терміни повернення кредиту, передбачили право Банку вимагати дострокове повернення кредиту та розірвання договору у випадках порушення Позичальником умов договору, та право однією із сторін договору змінити або розірвати договір у встановленому законом і цим договором порядку, і дані умови врегульовані сторонами на власний розсуд та прийняті сторонами до виконання.

Договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження сторонами всіх умов, які містяться в такому договорі.

Таким чином, судом встановлено, що оскільки, вказаний кредитний був підписаний сторонами та скріплений печатками сторін, позичальник в повній мірі ознайомився з їх змістом, порядком та умовами здійснення платежів за договором та погодився з ним і визнав обов'язковим для виконання, прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.

Таким чином, встановлення Банком та у свою чергу погодження Позичальником умов щодо права Банку змінити кредитний договір та розірвати договір в судовому порядку у випадку настання конкретних подій , як прояв волі сторін договору, у повній мірі не суперечить вимогам діючого законодавства.

Також суд вказує, що при укладенні спірного договору сторони не були позбавлені права на вільний вибір контрагентів та визначення умов договору, на свій розсуд та з власної волі узгодили умови правочину та а відтак, прийняли на себе обов'язок виконання умов укладеного договору.

Крім того, судом також встановлено, що позивач приступив до виконання умов спірного договору, що підтверджується частковою сплатою кредиту та процентів, що знову ж таки вказує на те що позивачем були прийняті зобов'язання за кредитним договором.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що договір в частині абз.2 п. А.3, п.п. «а», «б», «в», «г» п. 2.3.2., п. 6.2 суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочином.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вказує, що під час вирішення спору суд першої інстанції, дослідивши обставини і зібрані у справі докази, надавши оцінку спірному договору та оспорюваним його пунктам стосовно їх відповідності вимогам закону, правомірно визнав недоведеною позивачем наявність тих обставин, з якими положення законодавства пов'язують визнання недійсними оспорюваних пунктів спірного договору.

Покликання позивача за зустрічним позовом про несправедливість умови кредитного договору № 4С16108Г від 04.11.2016 (абз.2 п. А.3, п.п. «а», «б», «в», «г» п. 2.3.2., п. 6.2) та дисбаланс договірних прав і обов'язків не можуть бути підставою їхньої недійсності.

Таким чином, судом не встановлено факту невідповідності пунктів оспорюваного договору положенням чинного законодавства, у тому числі і приписам, на які посилається позивач у зустрічній позовній заяві, внаслідок чого вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у звязку з залишенням апеляційної скарги без задоволення - покласти на скаржника в порядку ст.ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2018 у справі № 907/825/17 залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ Сієста- Шоп - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені ст. ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Н.М.Кравчук

Суддя М.І.Хабіб

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2019.