ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. Справа№ 910/5163/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Якименко М.М., адвокат, ордер №292270 від 01.03.2018;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №910/5163/18 (суддя Мудрий С.М., повний текст складено - 11.10.2018) за позовом державного підприємства "Словечанське лісове господарство" до Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди в розмірі 888 587, 89 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Державне підприємство "Словечанське лісове господарство" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС про відшкодування шкоди в розмірі 888 587, 89 грн. (652 029,58 грн. - витрати по сплаті на користь ПАТ "Українська залізниця", стягнутих рішенням господарського суду коштів у справі №906/181/17, понесених у вказаній справі судових витрат), 177 558,31 грн. - неодержаний прибуток (втрачена вигода) та 59 000,00 грн. - реальні збитки (витрати на юридичні послуги)).

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, яка полягала у не здійсненні пропуску рухомого складу вагонів залізниці, в яких знаходився товар позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №910/5163/18 позов задоволено частково; вирішено стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача грошові кошти в розмірі 621 276 грн. 38 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду в частині задоволення позовних вимог мотивовано доведеністю наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та понесеними позивачем збитками в розмірі 621 276 38 грн., оскільки фактично витрати за користування вагонами, за маневрову роботу, за зберігання вантажу, за зважування вантажу, за участь представника залізниці при зважуванні, за телеграфне повідомлення, за навантажувально-розвантажувальні роботи, понесені позивачем через затримку вагонів.

Відмова у задоволенні вимог про стягнення збитків в розмірі 30 753,20 грн. (до складу яких входять суми судового збору), а також 59 000,00 грн. збитків, які є витратами на юридичні послуги мотивована тим, що вказані витрати не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Крім цього, судом першої інстанції було відмовлено у стягненні збитків у вигляді неодержаних прибутків у сумі 177 558,31 грн. з огляду на ненадання позивачем доказів щодо реалізації іншої частини деревини, а також не підтвердження того, що ним було вчинено всі можливі дії для виконання контактів з фірмою "Вам-Інтернатіонал Кфт" за контрактом № VАМ-SL від 10.10.2014р. та з фірмою "Multikemia KFT за контрактом №22/2015-СЛ-М.

Не погодившись з прийнятим рішенням, другий відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №910/5163/18 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність у матеріалах даної справи первинних документів, зокрема, Актів загальної форми, які складаються підрозділами залізниці, а також вказує про недоведеність причинно - наслідкового зв'язку між діями Закарпатської митниці ДФС по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику (ПАТ "Українська залізниця") плати за надані послуги перевезення.

Окрім наведеного, скаржник вказує, що митниця виходила із необхідності застосування норм ст. 321 Митного кодексу України в частині 180 денного строку перебування товарів у пунктах пропуску.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі та третя особа правом на участь своїх представників не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від відповідачів та третьої особи до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третьої особи не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін, а також з урахуванням того, що неявка їх представників судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає визнанню нечинним в частині стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 238 164,24 грн. та провадження у справі у вказаній частині - закриттю (внаслідок відмови позивача від частини позовних вимог), з наступних підстав.

Між державним підприємством "Словечанське лісове господарство" (продавець) та фірмою "Вам-Інтернатіонал Кфт" (покупець) 10.10.2014 року укладено контракт № VАМ-SL.

Також, 22.06.2015 року між державним підприємством "Словечанське лісове господарство" (продавець) та фірмою "Multikemia KFT" (покупець) укладено контракт №22/2015-СЛ-М.

Відповідно до умов вищезазначених контрактів продавець продає, а покупець купує деревину паливну.

На виконання вимог контрактів позивачем здійснено завантаження товару до вагонів: № 66727538 залізнична накладна № 491928 від 12.05.2016р., № 62852608 залізнична накладна № 491902 від 12.05.2016р., № 67869982 залізнична накладна № 490813 від 11.05.2016р., № 65296261 залізнична накладна № 497669 від 19.05.2016р., № 67395525 залізнична накладна № 496646 від 18.05.2016р. та відправлено такі залізничні вагони з товаром, перевезення яких на експорт залізницею проводилися ПАТ "Українська залізниця" в особі її відповідних структурних підрозділів.

При цьому, дані залізничні вагони було поміщено в митному режимі "Експорт" шляхом електронного декларування (замитнення) із проставлянням штампів "Під митним контролем" посадової особи Житомирської митниці ДФС у складених митних деклараціях №101110009/2016/001334, №101110009/2016/001320, №101110009/2016/001421, № 101110009/2016/001409.

В подальшому зазначені залізничні вагони із товаром позивача були затримані Закарпатською митницею ДФС на залізничній станції "Батьово" Закарпатської митниці ДФС для здійснення митного огляду.

Позивач стверджує, що дії відповідача-2 по затриманню вантажу у вагонах на станції є неправомірними та такими, що фактично призвели до завдання позивачу збитків на загальну суму 888 587,89 грн., що складаються з:

652 029,58 грн. - стягнутих на користь ПАТ "Українська залізниця" рішенням господарського суду коштів, з яких: 621 276,38 грн. - за час затримки вагонів (основний борг); 9 319,15 грн. судового збору в суді першої інстанції, 10 251,07 грн. судового збору за апеляційну скаргу та 11 182,98 грн. судового збору за касаційну скаргу;

177 558,31 грн. - неодержаний прибуток (втрачена вигода);

59 000,00 грн. - реальні збитки (витрати на юридичні послуги).

З вимогами про стягнення вказаних сум позивач звернувся до суду.

Як вже було вказано, судом першої інстанції вказані позовні вимоги задоволено частково на суму 621 276,38 грн.; у задоволенні решти вимог - відмовлено.

В ході здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі від позивача до апеляційного суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог.

Обґрунтовуючи вказану заяву позивач, посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2018 у справі №914/1221/17, вказує, що бездіяльність митниці вираховується з моменту закінчення строку, встановленого ст.199 Митного кодексу України, тобто починаючи з 30-го дня перебування спірного товару в зоні діяльності митниці.

Враховуючи наведене, позивачем заявлено про відмову від позовних вимог в частині стягнення суми у розмірі 238 164,24 грн., нарахованої за період з моменту затримки другим відповідачем кожного з вагонів позивача до спливу 30 - тиденного строку, визначеного ст.199 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Статтею 274 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Виходячи з принципу диспозитивності господарських відносин та з огляду на те, що зазначені дії позивача не суперечать законодавству і не порушують чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, судова колегія вирішила прийняти відмову державного підприємства "Словечанське лісове господарство" від позовних вимог в частині стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 238 164,24 грн., що має наслідком визнання рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №910/5163/18 нечинним та закриття провадження у справі в цій частині.

Таким чином, апеляційним судом здійснюється перегляд оскаржуваного рішення без урахування вказаних позовних вимог, провадження за якими було закрито, внаслідок відмови позивача від позову у вказаній частині.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Наявність такого елементу цивільного правопорушення як неправомірні дії Закарпатської митниці ДФС України підтверджується наступним.

Згідно зі ст.546 Митного кодексу України митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Митниця є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч.2 ст.30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, організацій або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Чинним судовим рішенням у адміністративній справі №806/1290/16 (постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року) встановлено преюдиціальні факти протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС по не здійсненню пропуску рухомого складу вагонів залізниці №№ 66727538, 67852608, 67869982, 65296261 і 67395525 з товаром "Деревина паливна у вигляді колод, неокорена, порода - сосна, довжиною 2м., діаметром 8-40см" (код УКЗЕД ) Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" за митними деклараціями типу ЕК10АА №101110009/2016/001334 від 12.05.2016р., 101110009/2016/001320 від 11.05.2016р., 101110009/2016/001421 від 19.05.2016р., 101110009/2016/001409 від 18.05.2016р.

Так, у вищезазначеній постанові вказано, що митним органом в особі митного посту "Залізничний" залізничної станції "Батьово" з 19.05.2016 року не пропущено через митний кордон з метою необхідності проведення митного огляду вагони №№ 66727538, 67852608, 67869982, а з 20.05.2016року - вагон № 65296261 і з 23.05.2016 року вагон №67395525 із продукцією "Деревина паливна", що належать позивачу (державному підприємству "Словечанське лісове господарство").

У зв'язку із затримкою вагонів публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", як перевізник, звернулась до Господарського суду Житомирської області з вимогами до державного підприємства "Словечанське лісове господарство" та Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення 621 276,38 грн.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.07.2017 року у справі №906/181/17 позов задоволено; стягнуто з Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця": 621 276,38 грн. за час затримки вагонів; 9 319,15 грн. судового збору. Відстрочено виконання рішення суду до 31.12.2017.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 року у справі №906/181/17, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2018 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" від 14.08.17р. залишено без задоволення; рішення господарського суду Житомирської області від 25 липня 2017 року у справі №906/181/17 змінено; викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "1. Позов до Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" задовольнити. 2. Стягнути з Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" (11122, Житомирська область, Овруцький район, с. Словечне, вул. Сабурова, 13, код 00991953) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195): - 621 276,38 грн. за час затримки вагонів;- 9 319,15 грн. судового збору; у задоволенні позову до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України відмовлено. Відстрочено виконання рішення суду до 31.12.2017р."

Як встановлено судами у вказаній справі, 15.05.2016, 20.05.2016, 23.05.2016 на територію залізничної станції "Батьово" Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, для здійснення митних процедур були подані товаросупровідні документи на товар лісоматеріалів, що слідував у вагонах №67869982, № 67852608, № 66727538, № 67395525, № 65296261 по накладним з номерами відправки 490813, 491902, 491928, 496646, 497669.

Вантажовідправником вказаних товарів у документах зазначено Державне підприємство "Словечанське лісове господарство", вантажоотримувачем - фірму "Interspan Kft." (Угорщина).

Вантаж був відправлений зі станції Велидники Південно-Західної залізниці.

На дати надходження вказаних вантажів на Закарпатську митницю надійшли орієнтування стосовно здійснення додаткових заходів митного контролю.

Так, відповідно до листів Відділу митного оформлення № 4 (Батьово) митного посту "Залізничний", на підставі ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України та усного розпорядження начальника митного посту "Залізничний", в.о. начальника ст. Батьово було направлено заявки з проханням подати вагони за номерами, зокрема, №67869982, № 67852608, № 66727538, № 67395525, № 65296261 для повного або часткового вивантаження та проведення митного огляду згідно з п. 5 ПКМУ № 467 та п. 1.5 наказу МФУ № 602.

За фактом затримки вагонів з метою проведення митного огляду працівниками залізниці було складено акти загальної форми (ГУ-23) № 10920 від 15.05.2016, № 10954 від 20.05.2016, № 10974 від 23.05.2016.

У зв'язку із затримкою вагонів для митного догляду з травня по серпень 2016 року, відповідачу були нараховані додаткові платежі, понесені залізницею, розрахунок яких проведено за ставками Збірника тарифів №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317, із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302, про що складено акти загальної форми ГУ-23.

На підставі актів загальної форми № 10920 від 15.05.2016, № 4571 від 15.05.2016, № 21 від 15.05.2016, № 11016 від 16.06.2016, № 572 від 05.08.2016, № 4628 від 06.08.2016, № 170 від 09.08.2016, № 178 від 15.08.2016, № 25 від 23.08.2016 за користування вагоном № 67869982 на станціях Батьово, Чоп та Мукачево було нараховано платежів на загальну суму 136837,33 грн. (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 85777,60 грн., за маневрову роботу 9код 1150 на суму 6062,10 грн., за зберігання вантажу (код 116) - 34503,70 грн., за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн., за телеграфне повідомлення (код 118) на суму 373,60 грн., за подавання/збирання вагону на під'їзну колію (код 118) на суму 3073,20 грн., за навантажувально-розвантажувальні роботи засобами МЧ-Львів (код 118) - 1920 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Батьово, Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево складає 4544,00 грн. Всього до сплати без ПДВ - 136837,33 грн.

На підставі актів загальної форми № 10920 від 15.05.2016, № 4567 від 15.05.2016, № 21 від 15.05.2016, № 11016 від 16.06.2016, № 572 від 05.08.2016, № 4625 від 06.08.2016, № 172 від 10.08.2016, № 179 від 15.08.2016, № 25 від 23.08.2016 за користування вагоном № 67852608 на станціях Батьово, Чоп та Мукачево було нараховано платежів на загальну суму 122364,20 грн. (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 85777,60 грн., за зберігання вантажу (код 116) - 29797,10 грн., за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за участь представника залізниці при зважуванні (код 118) на суму 152,40 грн, за навантажувально-розвантажувальні роботи засобами МЧ-Львів (код 118) - 1920 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 - тариф Батьово - Чоп, Чоп - Батьово, Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево складає 4544,00 грн. Всього до сплати без ПДВ - 122364,20 грн.

На підставі актів загальної форми № 10920 від 15.05.2016, № 4570 від 15.05.2016, № 21 від 15.05.2016, № 11016 від 16.06.2016, № 572 від 05.08.2016, № 4624 від 06.08.2016, № 171 від 09.08.2016, № 175 від 12.08.2016, № 25 від 23.08.2016 за користування вагоном № 66727538 на станціях Батьово, Чоп та Мукачево було нараховано платежів на загальну суму 126661,76 грн. (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 85777,60 грн., за зберігання вантажу (код 116) - 33948,00 грн., за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн., за навантажувально-розвантажувальні роботи засобами МЧ-Львів (код 118) - 2219,06 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Батьово, Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево складає 4544,00 грн. Всього до сплати без ПДВ - 126661,76 грн.

На підставі актів загальної форми № 10954 від 20.05.2016, № 570 від 05.08.2016, № 4627 від 06.08.2016, № 169 від 08.08.2016, № 174 від 11.08.2016, № 25 від 23.08.2016 за користування вагоном № 67395525 на станціях Батьово, Чоп та Мукачево було нараховано платежів на загальну суму 120565,26 грн. (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 81468,20 грн., за маневрову роботу (код 115) - 4714,90 грн., за зберігання вантажу (код 116) - 29347,70 грн., за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн., за участь представника залізниці при зважуванні (код 118) на суму 152,40 грн., за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн., за навантажувально-розвантажувальні роботи засобами МЧ-Львів (код 118) - 2080,96 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево складає 2506,00 грн. Всього до сплати без ПДВ - 120565,26 грн.

На підставі актів загальної форми № 10974 від 23.05.2016, № 571 від 05.08.2016, № 4626 від 06.08.2016, № 168 від 08.08.2016, № 173 від 11.08.2016, № 25 від 23.08.2016 за користування вагоном № 65296261 на станціях Батьово, Чоп та Мукачево було нараховано платежів на загальну суму 114847,83 грн. (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 78842,70 грн., за маневрову роботу (код 115) - 3367,80 грн., за зберігання вантажу (код 116) - 27638,70 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн., за участь представника залізниці при зважуванні (код 118) на суму 152,40 грн., за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн., за навантажувально-розвантажувальні роботи засобами МЧ-Львів (код 118) - 2145,13 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево складає 2506,00 грн. Всього до сплати без ПДВ - 114847,83 грн.

Таким чином, загальна сума нарахованих до стягнення з Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" платежів за затримку вагонів на прикордонній станції становила 621 276,38 грн.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2018 року у справі №906/181/17 зазначено, що факт затримки вагонів документально підтверджено наявними в матеріалами справи доказами, зокрема, переліченими вище актами загальної форми, які були складені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі яких було розраховано плату за користування вагонами, за маневрову роботу, за зберігання вантажу, за зважування вантажу, за участь представника залізниці при зважуванні, за телеграфне повідомлення, за навантажувально-розвантажувальні роботи, які були виконані залізницею через затримку вагонів на загальну суму 621 276,38 грн.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як роз'яснено п 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, рішення у справі №806/1290/16 та справі №906/181/17 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №910/5163/18, не можуть йому суперечити.

Таким чином, рішенням у справі №806/1290/16 було встановлено обставини протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС по не здійсненню пропуску рухомого складу вагонів залізниці №№ 66727538, 67852608, 67869982 з 19.05.2016 року, вагону №65296261 - з 20.05.2016 року та вагону №67395525 з 23.05.2016 року.

В свою чергу, рішенням у справі №906/181/17 встановлено обставини нарахування Державному підприємству "Словечанське лісове господарство" додаткових платежів, понесених залізницею у зв'язку із затримкою вказаних вагонів для митного догляду з травня по серпень 2016 року.

Стосовно доводів апелянта про відсутність у матеріалах даної справи первинних документів, зокрема, Актів загальної форми, які складаються підрозділами залізниці, слід зазначити, що обставини складання зазначених актів та нарахування на їх підставі позивачу платежів за затримку вагонів, а також їх розмір та період, були встановлені справі №906/181/17, а тому в силу наведених положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України зазначені обставини не потребують повторного доведення.

З матеріалів справи вбачається, що державним підприємством "Словечанське лісове господарство" було сплачено на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 року у справі №906/181/17 суму у розмірі 630 595,53 грн., з якої 621 276,38 грн. за час затримки вагонів (основний борг) та 9 319,15 грн. судового збору в суді першої інстанції, що підтверджується платіжним дорученням № 293 від 14.12.2017 на суму 100 000,00 грн., №264 від 28.12.2017 року на суму 220 595,53 грн., №285 від 15.12.2017 року на суму 110 000,00 грн., №256 від 11.12.2017 року на суму 100 000,00 грн., №274 від 08.12.2017 року на суму 100 000,00 грн.

Також, позивачем сплачено судовий збір за апеляційною скаргою ДП "Словечанське лісове господарство" до Рівненського апеляційного господарського суду в розмірі 10 251,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням №148 від 08.08.2017 року та касаційною скаргою до Вищого господарського суду України на рішення господарського суду Житомирської області від 25.07.2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 року у справі №906/181/17 у розмірі 11 182,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням №231 від 24.11.2017 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, що полягала у не здійсненні пропуску рухомого складу вагонів залізниці, в яких знаходився товар позивача та понесеними останнім збитками у розмірі 383 112,14 грн., оскільки фактично витрати за користування вагонами, за маневрову роботу, за зберігання вантажу, за зважування вантажу, за участь представника залізниці при зважуванні, за телеграфне повідомлення, за навантажувально-розвантажувальні роботи, були виконані залізницею через затримку вагонів.

Стосовно доводів апелянта про те, що митниця виходила із необхідності застосування норм ст. 321 Митного кодексу України в частині 180 денного строку перебування товарів у пунктах пропуску, слід зазначити наступне.

Відповідно до визначень, які закріплені у статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу (частина 1 статті 255 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Статтею 318 Митного кодексу України врегульовано, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 320 Митного кодексу України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Положеннями статті 321 Митного кодексу України врегульовано, що товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом

У разі вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України митний контроль розпочинається з моменту пред'явлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення для митного оформлення та їх декларування в установленому цим Кодексом порядку.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі вивезення за межі митної території України - після здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та перетинання ними митного кордону України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Виходячи з наведених норм чинного митного законодавства митне оформлення та митний контроль є різними процедурами, з визначеними різними моментами початку та закінчення їх виконання та включають в себе різний обсяг дій, що вчиняються уповноваженими органами.

Окрім того, завершення митного оформлення товарів пов'язується, зокрема з перетинанням митного кордону України транспортних засобів комерційного призначення. При цьому колегією суддів враховується, що спірні вагони було затримано саме для прикордонно-митного догляду.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на строк, визначений ст. 321 Митного кодексу України, є необґрунтованими та відповідно застосуванню підлягає строк, визначений ст.199 Митного кодексу України (30 днів для перебування товарів у пунктах пропуску).

При цьому, як вже було зазначено, позивачем заявлено про відмову від позовних вимог в частині стягнення суми у розмірі 238 164,24 грн., нарахованої за період з моменту затримки другим відповідачем кожного з вагонів позивача до спливу 30 - тиденного строку, визначеного ст.199 Митного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення 383 112,14 грн. збитків, завданих неправомірною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС.

Стосовно вимог позивача про стягнення збитків в розмірі 30 753,20 грн. (які складаються із: 9 319,15 грн. судового збору в суді першої інстанції, 10 251,07 грн. судового збору за апеляційну скаргу та 11 182,98 грн. судового збору за касаційну скаргу, розподілених при розгляді справи №906/181/17), а також 59 000,00 грн. збитків, які є витратами на юридичні послуги, слід зазначити наступне.

У пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення збитків в розмірі 30 753,20 грн. (до складу яких входять суми судового збору), а також 59 000,00 грн. збитків, які є витратами на юридичні послуги, обґрунтовано залишені місцевим господарським судом без задоволення.

Крім цього, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення 177 558,31 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи вказану вимогу позивач зазначає, що ним понесено збитки у формі неодержаного прибутку (втрачена вигода), на який ДП "Словечанське ЛГ" розраховувало у разі належного виконання зобов'язання згідно умов відповідних зовнішньоекономічних контактів з фірмою "Вам-Інтернатіонал Кфт" за контрактом № VАМ-SL від 10.10.2014р. та з фірмою "Multikemia KFT за контрактом №22/2015-СЛ-М. Так, на підставі зазначених контрактів позивач мав поставити деревину паливну за ціною 25 ЄВРО/м.куб., тобто на загальну суму 189 096,70 грн. (262,6 м.куб) проте, фактичним покупцем даної деревини стало ТОВ "ТрансБуд-С" на підставі договору №137 від 08.08.2017 року, за ціною 11 538,39 грн.

На думку позивача, враховуючи протиправні дії Закарпатської митниці ДФС по затримці вагонів з товаром ДП "Словечанське ЛГ", замість експорту цього товару та отримання грошових коштів як валютної виручки від нерезидентів по вищевказаних контрактах, позивач змушений був реалізувати ту частину товару, що залишився і зберігся, на внутрішньому ринку України за значно нижчою ціною, що призвело до неодержаного прибутку (втрачена вигода) у даній частині на загальну суму 177 558,31 грн.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене є упущеною вигодою.

Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею одержані, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Крім того, при визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті особою для їх одержання.

Таким чином, у вигляді втраченої вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

На підтвердження факту реалізації деревини на території України позивачем надано договір №137 купівлі-продажу необробленої деревини від 08.08.2017 року укладений з ТОВ "Трансбуд-С" (на 145,742 м.куб), акт прийому-передачі за серпень 2017 року та довідку по оплаті видану директором та головним бухгалтером лісгоспу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не надано доказів щодо реалізації іншої частини деревини, а також не надано підтвердження того, що ним було вчинено всі можливі дії для виконання контактів з фірмою "Вам-Інтернатіонал Кфт" за контрактом № VАМ-SL від 10.10.2014р. та з фірмою "Multikemia KFT за контрактом №22/2015-СЛ-М.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача про стягнення збитків у вигляді неодержаних прибутків у сумі 177 558,31 грн. є необґрунтованими, а тому правомірно залишені місцевим господарським судом без задоволення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Стосовно, сплаченого апелянтом при поданні даної апеляційної скарги, судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Разом з тим, як роз'яснено у підпункті 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" заявники, позивачі та інші категорії осіб, які згідно із статтями 3 і 5 Закону звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і в разі подання ними, зокрема, апеляційних скарг.

Предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльністю органу державної влади, що свідчить про те, що судовий збір у цьому випадку не справляється як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

За таких обставин, апелянт звільнений від сплати судового збору у даному випадку в силу пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір".

Згідно положень ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Апелянтом на даний час відповідного клопотання подано не було, що в свою чергу не позбавляє його права в подальшому звернутися до суду з метою повернення з державного бюджету судового збору, сплаченого ним під час подання апеляційної скарги.

В свою чергу, у зв'язку з відмовою позивача від частини позовних вимог витрати по сплаті судового збору за ці вимоги, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №910/5163/18 залишити без задоволення.

2. Прийняти відмову державного підприємства "Словечанське лісове господарство" від позовних вимог в частині стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 238 164,24 грн. у справі №910/5163/18 .

3. Визнати нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №910/5163/18 в частині стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 238 164,24 грн. та провадження у справі №910/5163/18 у вказаній частині закрити.

4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №910/5163/18 залишити без змін.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 11.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко