ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5414/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Кравченко Р.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДВАНС-ЛІЗИНГ", м. Дніпро

до Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України, смт. Вишневе, П'ятихатський район, Дніпропетровська область

про стягнення грошових коштів в розмірі 4 341 386,23 грн.

Представники:

від позивача: Толоконов К.В., договір про надання правової допомоги №1/11-18, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1938 від 14.02.2011р.

від відповідача: Льоримець Ф.А., паспорт НОМЕР_1, директор (витяг ЄРДПОУ)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізінг" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів у сумі 2 850 326,79 грн., річних у розмірі 96 439,90 грн., штрафу у розмірі 1 394 619,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтованні неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу №55ФЛ-18 від 04 липня 2018р.

Ухвалою суду від 12.12.2018р. відкрито провадження та призначено розгляд справи на 26.12.2018р.

Ухвалою від 26.12.2018р. розгляд справи відкладений на 22.01.2019р.

Ухвалою від 22.01.2019р. розгляд справи відкладений на 12.02.2019р.

25.01.2019р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому він визнав заборгованість перед позивачем по сплаті лізингових платежів та нарахуванню річних за порушення зобов'язання. Проти накладення штрафу відповідно до умов договору заперечує посилаючись на те, що зобов'язання щодо укладення договору застави та його нотаріального засвідчення не є грошовим зобов'язанням і нарахування штрафу у відсотках від суми основного договору є порушенням не лише ст. 549 ЦК України, а також ст.232. ГК України. Разом з тим відповідач зазначає, що він є державною науковою сільськогосподарською установою, яка входить до мережі Національної академії аграрних наук України і стягнення штрафу призведе до банкрутства станції. Крім цього, зазначає, що з позивачем з приводу укладення договору велися усні переговори, за результатами яких сторони домовились відтермінувати укладення договору застави, так як відповідачу комбайни були необхідні для завершення комплексу робіт по збиранню врожаю кукурудзи та соняшника.

12.02.2019р. позивачем подано відповідь на відзив, в якому він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі вказуючи про те, що згідно п 8.8. договору у випадку неукладення договору застави, який передбачений п.6.4.5 договору з причин, що не залежать від Лізингодавця, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю штраф у розмірі 10 відсотків Ціни Договору, та за таких обставин у договорі неустойки у вигляді штрафу за невиконання відповідачем не грошового зобов'язання, яким є неукладення договору застави, не є порушенням норм статті 549 ЦК України, а твердження відповідача в цій частині не ґрунтується на нормах вищевказаної норми ЦК України.

У судовому засіданні 12.02.2018р. судом закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

В порядку статті 240 ГПК України, у судовому засіданні 12.02.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» (Лізингодавець) та Ерастівською дослідною станцією Державної установи Інституту зернових культур національної академії аграрних наук України (Лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу №55ФЛ-18.

У відповідності до п. 1.1 Договору Лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування Предмет лізингу (надалі - Предмет лізингу або Майно), а Лізингоодержувач приймає Предмет лізингу та зобов'язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість Майна на момент укладення Договору наведені в Додатку №1 «Специфікація» (надалі - Специфікація)(а.с. 12).

Строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу та не може бути менше одного року (п. 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. Договору та Графіку внесення лізингових платежів (додатокова угода № 1 до договору від 04.07.2018р.) вартість Майна становить гривневий еквівалент 390 000,00 (тpиста дев'яносто тисяч Євро 00 центів) Євро, що розраховується за курсом продажу Євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом (надалі - Міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього Договору (надалі - Міжбанківський курс Договору), та на дату укладання цього Договору становить 11 967 579,00 (одинадцять мільйонів дев'ятсот шістдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять гривень 00 копійок) гривень, у тому числі ПДВ 1 994 596,50 грн. (надалі - Вартість Майна).

Відповідно до п. 3.1 Договору усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього Договору та Додатку №2 «Графік внесення лізингових платежів» до Договору (надалі - Графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця, вказаний у цьому Договорі.

У відповідності до п. 3.4 Договору розмір, склад, терміни сплати Лізингових платежів встановлюються в Графіку. Сума чергового Лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Євро), зазначеної в Графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати Лізингоодержувачем чергового Лізингового Платежу, зазначеного в Графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов'язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх Лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з Договором.

Згідно п. 3.6 Договору датою сплати Лізингового платежу є дата зарахування коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день.

Тобто лізингові платежі сплачуються на рахунок лізингоодержувача у безготівковій формі і в строки, визначені графіком лізингових платежів. Іншого порядку та строків сплати лізингових платежів не має.

Додатковою угодою №1 від 10.07.2018 р. до Договору сторони узгодили графіки внесення лізингових платежів №№1, 2 та 3 (а.с.14-17).

Як встановлено матеріалами справи на виконання умов договору сторони підписали акти прийому-передачі предмету лізингу від 11.07.2018р., 13.07.2018р. та 17.08.2018р. відповідно до яких позивачем передано відповідачу наступне майно: Дискова борона-лущильник прицепна Farnmet Softer 8 PS, Комбайн Massey Ferguson 7347S(MCS) ACTIVA, Жатка Massey Ferguson Free Flow 700, трактор Massey Ferguson MF 8690 DYNA-VT T2 (а.с. 18-20).

Відповідно до ст.ст. 806, 807, 809 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об'єкти, а також інші речі, встановлені законом. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачував лізингові платежі, що підтверджується банківською випискою, однак не у повному обсязі згідно графіку платежів, затвердженого обома контрагентами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, зоборгованість відповідача перед позивачем по лізинговим платежам за договором становить 89 471,70 Євро.

Керуючись п. 10.3 Договору, усі несплачені відповідачем лізингові платежі розраховуються виходячи з курсу продажу Євро, встановленому у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг», сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті складання цієї позовної заяви, а саме на 27.11.2018 р., тобто 31,8573 грн. за 1 Євро.

Як свідчать матеріали справи відповідач не виконав умов договору і не разрахувався перед позивачем по лізинговим платежам згідно узгодженого сторонами графіку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 850 326,79 грн. (89 471,70Євро*31,8573грн.), яка підтверджуєтсья матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строки оплати лізингових платежів узгоджені сторонами в графіку лізингових платежів, що є додатком до договору і містить чіткі дати оплати кожного платежу.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто обидва контрагенти зобов'язані виконувати свої договірні зобов'язання належним чином.

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч 2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.1 договору передбачено, якщо Лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого Лізингового платежу, який встановлено в графіку, Лізингоодержувач несе відповідальність перед Лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти процентів річних від суми простроченого Лізингового платежу.

Загальний розмір річних за порушення відповідачем умов договору за простроченя щодо оплати за лізинговими платежами складає 96 439,90 грн., відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується, та підлягає до стягнення.

Згідно ч 1. ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч 2. ст. 546 ЦК України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч 2. ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч 6. ст. 232 ЦК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як свідчать матеріали справи згідно п. 6.4.5. Договору Лізингоодержувачвзяв на себе зобов'язання у строк до 20.08.2018р. укласти з Лізингодавцем та посвідчити нотаріально договір застави, за умовами якого Лізингоодержувач в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором фінансового лізингу передасть в заставу Лізингодавцю Комбайн зернозбиральний Case IH 2166 1997 р.в. заводський номер JJC0183528 та Комбайн зернозбиральний Case IH 2155 1997 р.в. заводський номер JJC0183051.

Згідно п. 8.8 Договору у випадку неукладення договору застави, який передбачений п. 6.4.5 Договору з причин, що не залежать від Лізингодавця, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю штраф у розмірі 10 (десять) відсотків Ціни Договору.

Однак, відповідач на день слухання справи п.6.4.5 договору не виконав та не передав в заставу Лізингодавцю Комбайн зернозбиральний Case IH 2166 1997 р.в. заводський номер JJC0183528 та Комбайн зернозбиральний Case IH 2155 1997 р.в. заводський номер JJC0183051, з причин, що не залежать від Лізингодавця, внаслідок чого відповідний договір застави не був укладений, данний факт відповідачем визнається у відзиві на позовну заяву .

У відповідності до п. 11.1 Договору Ціна Договору становить гривневий еквівалент 454 479,24 (чотириста п'ятдесят чотири тисячі чотириста сімдесят дев'ять Євро 24 цента) Євро, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 13 946 195,41 (тpинадцять мільйонів дев'ятсот сорок шість тисяч сто дев'яносто п'ять гривень 41 копійка) гривень, у тому числі ПДВ 1 994 596,50 грн. (надалі - Ціна Договору).

За таких обставин розмір штрафу, який повинен сплатити Лізингоодержувач на користь Лізингодавця складає 1 394 619,54 грн. (13 946 195,41 грн.*10%) та підлягає до стягнення.

Із запереченнями відповідача проти нарахування штрафу суд не може погодитись, оскільки встановлення у договорі неустойки у вигляді штрафу за невиконання відповідачем негрошового зобов'язання, яким є неукладення договору застави, не є порушенням норм закону, зокрема у розумінні ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч.2 ст. 231, ст. 232 ГК України.

Крім того суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що між сторонами з приводу договору застави велись перемовини, за результатами яких сторони домовились відтермінувати укладення даного договору, оскільки жодних доказів в підтвердження цього до суду не надано.

Відповідно до частини 2 статті 231 Кодексу у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Виходячи із положень зазначеної норми, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Дана правова позиція підтверджується висновками, викладеними у постанові ВГСУ від 20.03.2014р. у справі № 903/610/13, постанові Верховного суду України від 06.12.2010р. у справі № 3-4гс10, постанові Верховного суду України від 20.12.2010р. у справі № 3-41гс10, постанові Верховного суду України від 28.02.2012р. у справі № 3-11гс11.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.

Позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 11 900,00 грн.

Згідно із ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються до закінчення судових дебатів справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду , за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В обґрунтування понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката надані копія договору про надання правової (правничої) допомоги №1/11-18 від 20 листопада 2018р., копія додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 20 листопада 2018р., платіжне доручення №552 від 30 листопада 2018р., копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю № 2261 від 14 лютого 2011р., ордер про надання правової допомоги серія ДП № 2263/004 від 20 листопада 2018р.

Враховуючи подані позивачем докази надання адвокатом правової допомоги, суд дійшов до висновку про задоволення витрат на оплату професійної правничої допомоги у повному обсязі в розмірі 11 900,00 грн.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 73, 74, 123, 129, 191, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Ерастівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур національної академії аграрних наук України (51150, Дніпропетровська область, П'ятихатський район, смт. Вишневе, вул. Тімірязєва, б. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізинг" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, б. 1; ) заборгованість по сплаті лізингових платежів у сумі 2 850 326,79 грн., річних у розмірі 96 439,90 грн., штраф у розмірі 1 394 619,54 грн., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 11 900,00 грн., судового збору у розмірі 65 120,79 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.02.2019

Суддя С.П. Панна