ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2139/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Березкіної О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2018 (повне рішення складено 06.08.2018, суддя Загинайко Т.В.) у справі

за позовом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, м.Кам`янське Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь", м.Одеса

про стягнення 567 483,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Кам'янська міська рада Дніпропетровської області звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" 567 483,40 грн. - збитків, завданих використанням земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач використовував земельну ділянку без договору оренди земельної ділянки, сплачує замість орендної плати земельний податок, що призвело до ненадходження до міського бюджету земельних платежів у зв'язку з чим позивачу завдано збитків.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2018 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" на користь Кам'янської міської ради Дніпропетровської області 567 483,40 грн. - збитків та 8 512,26 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Зазначене рішення обґрунтовано посиланням на наявність підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків).

Не погодившись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власників земельних ділянок.

Крім того, на думку апелянта, розмір орендної плати, що стягується з відповідача є необґрунтованим та недоведеним, оскільки, з урахуванням ст.21 Закону України "Про оренду землі" та п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України, для встановлення розміру орендної плати, яка була пред'явлена відповідачу, необхідна нормативна грошова оцінка земельної ділянки, а лист відділу Держгеокадастру у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 17.11.2016 № 399-425-994-2219/2-16, яким визначено грошову оцінку 1 кв.м земельної ділянки, є неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст.76 ГПК України.

Скаржник звертає увагу суду, що ТОВ "Автомагістраль-Південь" до моменту укладення договору оренди земельної ділянки здійснювало плату за землю у формі земельного податку.

Позивач не з'явився в жодне судове засідання, а тому господарський суд відповідно до ч.4 ст.202 ГПК України зобов'язаний був залишити позовну заяву без розгляду.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

30.01.2019 позивач не забезпечив в судове засідання явку повноваженого представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

30.01.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 березня 2016 року спеціалістами відділу самоврядного контролю департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської (Кам'янської) міської ради проведено обстеження земельної ділянки по вул. Тритузна (Петровського), 253 у м.Дніпродзержинську, про що складений Акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки (надалі - Акт обстеження).

Відповідно до Акту обстеження у результаті обстеження, встановлено, що: на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 15.03.2007 №150-08/У з ТОВ "Дніпродорбуд" укладено договір оренди земельної ділянки від 25.04.2007 №06025 за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 253, площею 4,3731 га для розміщення підприємства по будівництву, реконструкції, ремонту автомобільних доріг; строк дії договору до 15.03.2008 року; рішенням Дніпродзержинської міської ради від 23.04.2008 №360-21/V з ТОВ "Трест Дніпродорбуд" укладено додаткову угоду від 20.06.2008 №1063 щодо продовження строку дії договору оренди земельної ділянки до 23.04.2011; відповідно до інформації ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації від 20.03.2013 власником частки 979/1000 нерухомого майна за адресою: вул. Петровського, 253 є ТОВ "Трест Дніпродорбуд"; відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 10.03.2016 №54785649, власником частки 979/1000 нерухомого майна за адресою: вул.Петровського, 253В є 'ТОВ "Автомагістраль-Південь" (договір купівлі-продажу 979/1000 частин виробничої бази по будівництву та ремонту автомобільних доріг, серія та номер: 1744 виданий 15.07.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В.; - фактично на момент обстеження на земельній ділянці, площею 4,3731 га розміщено комплекс капітальних будівель та споруд, проходи, проїзди, площадки; - земельна ділянка загороджена залізобетонним парканом; договір оренди земельної ділянки на момент обстеження не оформлено, що не відповідає вимогам статей 125,126 Земельного кодексу України; ТОВ "Автомагістраль-Південь" користується земельною ділянкою площею 4,3731 га за адресою: вул. Тритузна (Петровського), 253В під розміщення нерухомого майна з 11.08.2015.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 07.02.2005 №84 "Про утворення комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам" (зі змінами від 24.05.2017 №167) було утворено комісію з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі і землекористувачам, та затверджено її склад згідно з додатком 1, затверджено положення про комісію з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, надано керівникові комісії - першому заступнику міського голови право вносити у разі потреби зміни до її складу, залучати до роботи комісії власників землі або землекористувачів (орендарів), яким заподіяні збитки, представників підприємств, установ, організацій та громадян, які будуть їх відшкодовувати.

Як вбачається до участі в засіданні комісії було запрошено відповідача, про що свідчить лист від 25.09.2017 №08-08/2562 департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, який було отримано відповідачем 05.10.2017.

11.10.2017 на засіданні комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам було розглянуто підстави та розрахунки збитків у вигляді недоотриманої орендної плати, що заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок за використання їх без договорів оренди, у зв'язку з чим міським бюджетом було недоотримано орендну плату у тому числі і від відповідача - ТОВ "Автомагістраль-Південь" у сумі 567 483 грн. 40 коп. (згідно розрахунку недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" по вул. Тритузна, 253В у м. Кам'янське за період з 15.08.2015 - 21.08.2017), про що свідчить протокол засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам.

За результатами засідання комісії було складено Акт про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Кам'янське, відповідно до якого комісією узято до відома підстави та розрахунки збитків у вигляді недооотриманої орендної плати, що заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок, та визначено розмір збитків, заподіяних Кам'янській міській раді згідно розрахунків за період 2015-2017 років, у тому числі і ТОВ "Автомагістраль-Південь" (відповідач у справі) у розмірі 567 483 грн. 40 коп.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Кам'янської міської ради від 22.11.2017 №345 «Про затвердження акта про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Кам'янське", затверджено Акт від 11.10.2017 про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Кам'янське, та направлено відповідачу лист від 30.11.2017 №08-08/3294 про прийняте виконавчим комітетом рішення та добровільну сплату збитків., який було отримано відповідачем 12.12.2017.

Позивач вважає, що у зв'язку з неукладенням відповідачем договору оренди земельної ділянки міським бюджетом недоотримано орендну плату чим заподіяно збитки, відповідач проти цього заперечує, що і є причиною спору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив суд стягнути збитки, які за твердженням останнього було ним понесено у зв'язку із використанням відповідачем земельної ділянки без договору оренди земельної ділянки.

Отже, предметом спору у даній справі є стягнення збитків.

Підставою для відповідальності у вигляді збитків є наявність цивільного правопорушення, яке складається з наступних елементів: наявність збитків (їх розмір), протиправна поведінка заподіювача (порушення умов договору); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення про задоволення позовних вимог застосував до спірних правовідносин принципи права, які регламентують деліктні зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої правопорушенням. Інших підстав для стягнення спірної грошової суми позивачем не заявлено.

Згідно зі статтею 80 ЗК України суб'єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за користування землею - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної комунальної власності, про що зазначено у підпункті 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів (статті 156, 157 ЗК України).

За змістом статті 22 ЦК України, частини 2 статті 224, статті 225 ГК України упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності. Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 4, статті 162 ГПК України господарські суди розглядають справи за позовами суб'єктів господарської діяльності, фізичних осіб, які такими не є, державних та інших органів, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не самі лише посилання позивача на певну норму закону) позову.

При цьому, господарський суд з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, саме на суд покладено обов'язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17.

Проаналізувавши обставини справи, юридичне обґрунтування висновку суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно визначив предмет доказування по справі, а спірним правовідносинам між сторонами надав неправильну правову кваліфікацію, з огляду на таке.

Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельному кодексі України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України).

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Таким чином, право оренди земельної ділянки виникає у набувача нерухомого майна, на якій воно розміщено, тільки на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

У даному випадку Кам'янська міська рада недоотримала від ТОВ "Автомагістраль-Південь" грошові кошти у вигляді орендної плати за фактичне користування спірною земельною ділянкою за відсутності правової підстави - належних правовстановлюючих документів на землю. При цьому набувач збагатився за рахунок потерпілої сторони.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав регулюються статтею 1212 ЦК України. За змістом частини першої цієї статті безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, тільки договірний характер спірних правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Зважаючи на встановлені обставини по справі: користування відповідачем земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею, враховуючи вищенаведені норми закону, колегія суддів вважає, що до моменту оформлення ТОВ "Автомагистраль-Південь" як власника об'єкту нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, міська рада, як уповноважена власником земельної ділянки особа має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів внаслідок невиплати орендної плати за користування землею у порядку статті 1212 ЦК України, оскільки спірні відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм юридичним змістом кондикційними.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що міська рада могла звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про повернення відповідачем несплачених грошових коштів за період безпідставного користування ним земельною ділянкою в порядку статті 1212 ЦК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за своїм змістом положення глав 82 і 83 ЦК України є різними за своєю правовою природою грошовими зобов'язаннями.

Для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тим самим, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Таким чином, місцевий господарський суд при розгляді справи не визначив дійсну правову природу грошового зобов'язання та помилково застосував до спірних правовідносин норми матеріального права про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок її користувачем, які не регулюють спірні відносини, та приписи цього закону у даному випадку не підлягали застосуванню у справі.

У такому спорі належним способом захисту є стягнення безпідставно збережених грошових коштів за користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею на підставі (в порядку) статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та вказана правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

Відповідно до ч.2 ст.5 ГПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Колегія суддів враховує, що позивач у поданому позові посилається на наявність між сторонами деліктних правовідносин. При цьому, розмір збитків, заявлений до стягнення, розрахований згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Виходячи з того, що саме на позивача покладається обов'язок обґрунтувати позов, тобто навести ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог (підстави позову), суд при визначенні предмету доказування керується, зокрема підставами позову, які в свою чергу не вправі змінювати із власної ініціативи.

Отже, доводи позивача, що ґрунтуються на нормах, які регулюють деліктні зобов'язання, апеляційним судом оцінюються як неналежне правове обґрунтування позову, а тому приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів в силу приписів ч.3 ст.237 ГПК України позбавлена можливості вийти за межі позовних вимог та застосувати до спірних правовідносин приписи ст.1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на позивача.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2018 у справі №904/2139/18 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, м.Кам`янське Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь", м.Одеса судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 768,39 грн.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 08.02.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Березкіна

І.О.Вечірко