ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2997/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", м. Дергачі
про стягнення коштів в розмірі 635068,90 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги № 927/18 від 29.12.2018; посвідчення адвоката № 1805 від 25.07.2017; ордер про надання правової допомоги № 105770 від 08.01.2018;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", м. Дергачі, про стягнення заборгованості в розмірі 635068,90 грн., підставою нарахування якої стало порушення відповідачем свого зобов'язання за договором № 349/11 від 25.10.2011, укладеним між сторонами даного спору, в частині вчасної та в повному обсязі сплати орендних платежів за прийняте в строкове платне користування індивідуально визначеного майна - пошукової свердловини № 14 Скворцівського родовища. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 07.11.2018 відкрито провадження у справі № 922/2997/18 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03.12.2018 о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду від 18.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 07 лютого 2019 року.

Ухвалою господарського суду від 08.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/2997/18 до судового розгляду по суті на 29.01.2019 о 12:15 год.

Протокольною ухвалою від 29.01.2019, в порядку ст. 216 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 11.02.2019 о 10:30 год.

У судовому засіданні 11.02.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надав. При цьому суд зазначає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 62303, Харківська область, м. Дергачі, пл. Перемоги, 14, а з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу за вищезазначеною адресою, але не була ним отримана та повернута Укрпоштою до суду із зазначенням причини невручення: "інші причини".

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, згідно ч.9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.02.2019 відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» (надалі по тексту - Національна акціонерна компанія «Надра України», Компанія, позивач) заснована відповідно до Указу Президента України від 14.06.2000 № 802 «Про заходи щодо підвищення ефективності управління підприємствами в галузі геології і розвідки надр».

Відповідно до Статуту Національної акціонерної компанії «Надра України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 № 1460 (з наступними змінами), засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України, а єдиним акціонером - держава в особі Держгеонадр.

Пунктом 5 Статуту Компанії визначено, що Національна акціонерна компанія «Надра України» утворена з метою підвищення ефективності управління підприємствами галузі геології і розвідки надр, задоволення потреби держави в нарощуванні мінерально-сировинної бази та отримання прибутку шляхом провадження господарської діяльності.

Як свідчать матеріали справи, 25.10.2011 між Національною акціонерною компанією «Надра України» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатнадраінвест» (орендар, відповідач) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна пошукової свердловини № 349/11 (надалі - договір).

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору, орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування індивідуально-визначене майно - пошукову свердловину № 14 Скворцівського родовища (надалі - майно), розміщену: Харківська область, Богодухівський район.

Відповідно до п.п. 2.1. п. 2. договору, 25.10.2011 сторонами підписано акт приймання-передачі, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно.

Орендна плата, згідно з п.п. 3.1. п. 3 договору визначається за домовленістю сторін і становить 60 678,06 грн. за базовий місяць оренди, без урахування ПДВ.

Відповідно до п.п. 3.2. п. 3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за місяць оренди.

П. п. 3.2 п. 3 договору сторони узгодили, що орендар зобов'язаний перераховувати орендну плату на рахунок орендодавця не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем оренди, за який проводиться оплата.

Натомість, TOB «Карпатнадраінвест», в порушення умов договору не виконує свої зобов'язання щодо сплати орендної плати за користування майном Компанії, що стало підставою для направлення позивачем на адресу відповідача листа № 294/2/01/13 від 06.03.2017 з повідомленням про розірвання договору оренди шляхом односторонньої відмови та повернення орендованого майна.

Вищевказаний лист відповідач отримав 10.03.2017, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до договору № 349/11 від 25.11.2011 та ч. 2 ст. 782 ЦК України передбачено, що у разі відмови орендодавця від договору, він є розірваним з моменту отримання орендарем повідомлення про відмову від договору. Таким чином, на думку позивача, договір № 349/11 від 25.11.2011 є розірваним та припинив свою дію з 10.03.2017.

21.04.2017 Компанією на адресу TOB «Карпатнадраінвест» було направлено претензію № 542/2/01/13, якою відповідача повідомлено про суму заборгованості перед Національною акціонерною компанією «Надра України» за період з листопада 2016 року по 10 березня 2017 у розмірі 635068,90 грн.

Як зазначає позивач, відповідач на отриману претензію не відреагував, заборгованість не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення даної суми заборгованості за договором оренди від 25.10.2011.

Надаючи правову кваліфікацію доказам та викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ст. 283 ГК України).

Відповідно до статті 284 ГК України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 ГК України встановлено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як встановлено судом, станом на момент розгляду справи, відповідач має заборгованість за договором № 349/11 від 25.10.2011 в сумі 635068,90 грн. та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 ЦК України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 635068,90 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 635068,90 грн. заборгованості, правомірними та обґрунтованими, такими, що не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" (62303, Харківська обл., Дергачівський район, місто Дергачі, пл. Перемоги, 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України" (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 54, поштова адреса: 03057, вул. Є. Мірошниченко, 10, ) заборгованість в сумі 635068,90 грн., судовий збір в сумі 9526,03 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 12.02.2019.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/2997/18