РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2019Справа № 915/1229/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара 1/42, 509)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б)

про стягнення 628 587,53 грн.

за участі представників:

від позивача: Цой Д.С.

від відповідача:не з'явились

У судовому засіданні 13.02.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.11.2018 року на адресу господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" № 03/11-18 від 01.11.2018 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"() грошових коштів у сумі 628 587,53 грн., з яких: 146055,07 грн. сума попередньої оплати за договором поставки № ЗР-43/18Д від 12.12.2017 року, 135214,10 грн. пеня, 346862,19 грн. штраф, 456,17 грн. 3% річних.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається в тому числі на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ЗР-43/18Д від 12.12.2017 року щодо поставки товару у визначений строк.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області №915/1229/18 від 13.11.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" передано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2018, матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" передано для розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" було залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 915/1229/18 та постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 23.01.2019.

У судовому засіданні 23.01.2019 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу по суті на 13.02.2019.

13.02.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду від позивача надійшов детальний опис робіт (надання послуг) за договором про надання правової допомоги №17/08-03 від 07.08.2017 та заява щодо вирішення питання про судові витрати. У поданій заяві позивач зазначає, що у зв'язку з неможливістю подати суду документи, які підтверджують розмір понесених ним судових витрат у вигляді правничої допомоги, а саме: акт приймання-передачі надання послуг/виконаних робіт в межах правової (правничої допомоги) та детальний опис робіт (надання послуг) з урахуванням актуальних судових засідань у яких здійснюється розгляд справи по суті, питання щодо судових витрат вирішити після ухвалення рішення по справі.

У судове засідання, призначене на 23.01.2019, з'явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляв, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду за зазначене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

12 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (надалі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (надалі - постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 3P-43/18 Д (надалі- договір) з Протоколом розбіжностей від 13.02.2018 № 4.

Згідно з п. 1.1. договору цей договір розроблено відповідно до чинного законодавства України, за цим договором в терміни визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, загальна вартість товару, термін та умови оплати, а також інші умови будуть визначені в Специфікаціях - додатках до договору, які є невід'ємними частинами договору.

За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу. Асортимент, кількість та ціна якої визначається Специфікаціями та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.1 договору).

За умовами п. 2.2 договору ціна товару, що поставляється за цим договором, вказується у Специфікаціях в національній валюті України і визначається еквівалент у доларах США.

Згідно з п. 3.2 договору оплата товару здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, якщо інші умови не зазначені у Специфікації(ях) та/або інших додаткових угодах до даного договору. Також оплата може здійснюватися шляхом передачі постачальнику простих векселів з урахуванням умов, зазначених в п. 3.5 даного договору.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що сторони при поставці чергової партії товару зобов'язані керуватися положеннями дійсного договору. При цьому поставка кожної окремої партії товару оформляється сторонами Специфікаціями та/або рахунками на оплату товару, що виписує постачальник покупцеві; видатковою накладною, як засвідчує факт передачі товару постачальником покупцеві.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятий покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості-відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника. При цьому фактичним вантажоодержувачем товару може бути як покупець, так і вказані ним треті особи, які не є сторонами цього договору і діють на підставі довіреності (п. 4.12 договору).

Відповідно до п. 10.1. договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але продовжує залишатись чинним до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

12.12.2017 року між сторонами було підписано Специфікацію № 1 до договору, якою передбачено товар загальною вартістю 281 207,90 грн (п.п. 1, 2) із терміном його поставки до 15 березня 2018 року (п. 1 таблиця).

Відповідно до п. 3 Специфікації № 1 від 12.12.2017 покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 50 % вартості товару, що складає 140 603,95 грн, шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в термін до 15 грудня 2017 року.

Грошові кошти в розмірі 50 % вартості товару, що складає 140 603,95 грн, перераховуються покупцем до 15 березня 2018 року (п. 3.1 Специфікації).

13.02.2018 року між сторонами було також узгоджено Специфікацію № 2 до договору, якою передбачено товар загальною вартістю 7 216,80 грн (п.п. 1, 2) із терміном його поставки до 30 березня 2018 року (п. 1 таблиця).

Відповідно до п. 3 Специфікації № 2 від 12.12.2017 покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 50 % вартості товару, що складає 3 608,40 грн, шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в термін до 24 лютого 2018 року.

Грошові кошти в розмірі 50 % вартості товару, що складає 3 608,40 грн, перераховуються Покупцем до 30 березня 2018 року (п. 3.1 Специфікації ).

Специфікацією № 3 від 13.02.2018 року сторонами погоджено товар загальною вартістю 204 600,94 грн (п.п. 1, 2) із терміном його поставки до 30 березня 2018 року (п. 1 таблиця).

Відповідно до п. 3 Специфікації № 3 від 13.02.2018 покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 50 % вартості товару, що складає 102 300,47 грн, шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в термін до 24 лютого 2018 року.

Грошові кошти в розмірі 50 % вартості товару, що складає 102 300,47 грн, перераховуються Покупцем до 30 березня 2018 року (п. 3.1 Специфікації).

Специфікацією №4 від 13.02.2018 року сторонами погоджено товар загальною вартістю 101 751,12 грн (п.п. 1, 2) із терміном його поставки до 30 березня 2018 року (п. 1 таблиця).

Відповідно до п. 3 Специфікації №4 від 13.02.2018 покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 50 % вартості товару, що складає 50 875,56 грн, шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в термін до 24 лютого 2018 року.

Грошові кошти в розмірі 50 % вартості товару, що складає 50 875,56 грн, перераховуються Покупцем до 30 березня 2018 року (п. 3.1 Специфікації).

Специфікацією №5 від 15.02.2018 сторонами погоджено товар загальною вартістю 792 671,98 грн (п.п. 1, 2) із геміном його поставки до 30 березня 2018 року (п. 1 таблиця).

Відповідно до п. 3 Специфікації №5 від 15.02.2018 покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 50 % вартості товару, що складає 396 335,99 грн, шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в термін до 24 лютого 2018 року.

Грошові кошти в розмірі 50 % вартості товару, що складає 396 335,99 грн, перераховуються покупцем до 30 березня 2018 року (п. 3.1 Специфікації).

Специфікацією №6 від 05.03.2018 сторонами погоджено товар загальною вартістю 27 600,00 грн (п.п. 1, 2) із терміном його поставки до 15 березня 2018 року (п. 1 таблиця).

Відповідно до п. 3 Специфікації №6 від 05.03.2018 покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 100 % вартості товару, що складає 27 600,00 грн, шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в термін до 07 березня 2018 року.

Отже, зі змісту вищенаведених Специфікацій №1-№6 вбачається, що загальна вартість товару, який підлядає попередній оплаті у розмірі 765 324,29 грн та поставці покупцю, складає 1 415 048,74 грн.

На підставі виставлених відповідачем рахунків-фактури №21559 від 12.12.2017, № 1365 від 13.02.2018, № 1364 від 13.02.2018, № 1363 від 13.02.2018, № 1544 від 15.02.2018 та №2356 від 05.03.2018 позивачем було здійснило 50% та 100% (згідно рахунку-фактури №2356 від 05.03.2018) попередню оплату на виконання умов договору у загальному розмірі 765 324,29 грн.

При цьому, відповідачем було виконано лише часткову поставку оплаченого товару, а саме на суму 619 269,22 грн, про що свідчать наступні видаткові накладні:

- №770 від 19.02.2018 на суму 87 999,84 грн;

- №2240 від 30.03.2018 на суму 27 600,00 грн;

- №2724 від 30.03.2018 на суму 8 458,38 грн;

- №4076 від 19.04.2018 на суму 5 494,20 грн;

- №4211 від 23.04.2018 на суму 270 000,00 грн;

- №4594 від 03.05.2018 на суму 212 500,00 грн;

- №4998 від 11.05.2018 на суму 7 216,80 грн.

Відтак, вартість недопоставленого відповідачем товару склала 795 779,52 грн.

Враховуючи, що через порушення термінів поставки позивач втратив інтерес до отримання попередньо оплаченого товару, останній звернувся до ТОВ "Імперія-Агро" з листом-вимогою №571 від 26.07.2018 про повернення грошових коштів (попередньої оплати) та сплати неустойки за порушення умов договору.

Дана вимога була направлена на поштову адресу ТОВ "Імперія-Агро" (25011, Кіровоградська обл.., м. Кропивницький, вул. Генерала Родимцева, 102) та за місцезнаходженням юридичної особи (54000, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 143), про що свідчать наявні у матеріалах справи копії фіскальних чеків та описів вкладення, однак, станом на момент звернення позивача з позовом до суду залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, спір у справі виник внаслідок неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем умов договору поставки № ЗР-43/18Д від 12.12.2017 року, а саме в частині своєчасної поставки попередньо оплаченого товару, що стало підставою для заявлення позивачем вимог щодо стягнення з останнього 628587,53 грн., з яких: 146055,07 грн. - сума попередньої оплати, 135214,10 грн. - пеня, 346862,19 грн. - штраф та 456,17 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, загальна вартість товару, термін та умовами оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях - додатках до Договору, які є невід'ємними частинами Договору.

В період з 12.12.2017 по 05.03.2018 сторонами було узгоджено Специфікації №1-№6, відповідно до яких поставці підлягав товар на загальну суму 1 415 048,74 грн у строк до 30.03.2018 при 50% попередній оплаті (Специфікація №1 - №5) та до 15.03.2018 при 100% попередній оплаті (Специфікація №6).

Як встановлено судом, позивачем на підставі виставлених ТОВ "Імперія-Агро" рахунків-фактури №21559 від 12.12.2017, № 1365 від 13.02.2018, № 1364 від 13.02.2018, № 1363 від 13.02.2018, № 1544 від 15.02.2018 та №2356 від 05.03.2018 та на виконання умов договору було здійснено попередньо оплату за товар у загальному розмірі 765 324,29 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку ТОВ Агрофірма "Матюші".

Таким чином, позивач здійснив передбачену Специфікаціями попередню оплату товару, яка є передумовою для виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки товару.

Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що в період з 19.02.2018 по 11.05.2018 відповідачем на виконання умов договору було здійснено лише часткову поставку товару на загальну суму 619 269,22 грн, тобто, на 146 055,07 грн менше від попередньої оплати позивача.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з листом-вимогою №571 від 26.07.2018 про повернення грошових коштів та сплату неустойки за порушення умов договору, однак, остання була залишена без відповіді та задоволення.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги лист-вимогу №571 від 26.07.2018 та враховуючи приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що станом на момент розгляду спору по суті строк виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення суми попередньої оплати є таким, що настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 146 055,07 грн згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Відповідачем вказаний обов'язок не спростований, доказів поставки товару або повернення попередньої оплати за договором не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення відповідачем передоплати у розмірі 146 055,07 грн.

Крім того, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 135 214,10 грн та штраф у розмірі 346 862,19 грн.

Судом встановлено, що відповідач у визначений Специфікаціями строк свого обов'язку щодо своєчасної та належної поставки товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування до останнього встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 5.2.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей) у разі порушення постачальником строків поставки, недопоставки товару, він сплачує на користь покупця господарську санкцію, що вираховується як пеня, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала в період прострочення, за кожний день прострочення поставки товару. У випадку прострочення постачальником термінів поставки недопоставки товару на строк більше 20 робочих днів, покупець має право стягнути з постачальника штраф в розмірі 25% вартості товару, вказаної в специфікації. Штраф сплачується постачальником протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від покупця.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені та штрафу, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі, а саме пені у розмірі 135 214,10 грн та штрафу у розмірі 346 862,19 грн.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 456,17 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 456,17 грн, суд встановив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву чи докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б, ідентифікаційний код 35472893) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (09100, Київська обл., м. Біла Церка, вул. Олеся Гончара 1/42, 509, ідентифікаційний код 03755348) суму попередньої оплати у розмірі 146 055 (сто сорок шість тисяч п'ятдесят п'ять) грн 07 коп., пеню у розмірі 135 214 (сто тридцять п'ять тисяч двісті чотирнадцять) грн 10 коп., штраф у розмірі 346 862 (триста сорок шість тисяч вісімсот шістдесят дві) грн 19 коп., 3% річних у розмірі 456 (чотириста п'ятдесят шість) грн 17 коп. та судовий збір у розмірі 9 428 (дев'ять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 81 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.02.2019

Суддя Л. Г. Пукшин