ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 рокуСправа № 912/2988/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кравченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу № 912/2988/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро", 19100, Черкаська область, м. Монастирище, вул. Соборна, 3

до відповідача ОСОБА_1 господарства "Олена", 26300, Кіровоградська область, Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Шкільна, буд. 1

про стягнення 3 806 989,19 грн,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 , довіреність № 12/А/Б від 09.11.18 ордер серія ЧК №97554 від 09.11.2018 рок, договір про надання професійної правничої допомоги та представництво в господарському суді №25 від 02.11.2018 року, свідоцтво №345 від 19.10.09 року;

від відповідача - ОСОБА_3, посвідчення адвоката №137 видано 01.07.2016 року, ордер серія КР №026076 від 25.12.2018 року, договір № б/н від 25.12.2018 року;

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" до ОСОБА_1 господарства "Олена" про стягнення основного боргу за поставлений товар в сумі 2 429 552,80 грн, пені за весь час прострочення грошового зобов'язання в розмірі 440 591,65 грн, 20% штрафу в розмірі 485 910,56 грн, 30% річних від простроченої суми в розмірі 382 390,42 грн, інфляційних втрат в розмірі 68 543,76 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки насіння в кредит 2017-2018 № 010-КС від 13.12.17 в частині своєчасної та повної оплати.

Ухвалою від 15.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №912/2988/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.12.2018 о 11:00 год., встановлено відповідачу та позивачу строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

07.12.2018 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії коректування замовлення покупця №856 від 07.05.2018 та копії Акту звірки взаєморозрахунків станом за період з 01.01.2018 по 05.11.2018.

Відповідачем, в свою чергу, подано заяву ( вх. № 1461/19 від 09.01.2019р. та № 1892/19 від 11.01.2019) з приводу процесуальних питань, пов'язаних з поданням позивачем доказів, після відкриття провадження у справі, за змістом якої відповідач просить відмовити позивачеві у прийнятті доказів, поданих за супровідним листом від 07.12.18, оскільки такі докази подані з порушенням встановленого процесуальним кодексом строку і без обґрунтування поважності причин такого порушення.

Протокольною ухвалою від 11.12.2018 на підставі п. 2 ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву в підготовчому засіданні по розгляду справи № 912/2988/18 до 12:00 год. 21.12.2018.

Відповідач участь повноважного представника в підготовчому засіданні 21.12.2018 не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про місце, дату та час засідання суду.

11.12.2018 представником позивача подано заяву про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення №8068 від 10.12.2018 про оплату позивачем послуг за надання професійної правничої допомоги. Дане платіжне доручення не засвідчене банком. Крім того, позивачем, в порушення п.9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів направлення даної заяви на адресу ОСОБА_1 господарства "Олена".

Враховуючи вищезазначене, господарський суд ухвалою від 21.12.18 зобов'язав позивача у строк до 26.12.2018р. надати суду належним чином засвідчене банком платіжне доручення № 8068 від 10.12.2018р. на суму 32050,00 грн. та докази надсилання відповідачу заяви про долучення до матеріалів справи вказаного платіжного доручення про оплату Позивачем послуг за надання професійної правничої допомоги; встановив відповідачу строк до 02.01.2019р. для подання відповідної обґрунтованої заяви у випадку, якщо існують заперечення щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу. Крім того, вказаною ухвалою закрито підготовче провадження у справі № 912/2988/18, справу №912/2988/18 призначено до судового розгляду по суті на 11.01.2019 о 15:00 год.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано за заявою від 26.12.18 витребувані документи.

Відповідачем подано до матеріалів справи заяву про залишення без руху позовної заяви у справі № 912/2988/18 за позовом ТОВ "Седна-Агро" до ФГ "Олена" з підстав невідповідності останньої вимогам ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, згідно до ч. 11 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України та зобов'язати позивача усунути недоліки позовної заяви шляхом направлення на адресу відповідача позовної заяви з додатками, яка відповідає вимогам ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, у строк , який не може перевищувати 5 днів з дня вручення позивачу ухвали про це.

За результатами судового засідання 11.01.2019, господарський суд, ухвалою від 11.01.2019, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" до відповідача фермерського господарства "Олена" про стягнення 3 806 989,19 грн. залишив без руху; встановив позивачу строк на усунення недоліків - пять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху; позивачу запропоновано усунути недоліки заяви у встановлений строк, надавши суду докази відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів цінним листом з описом вкладення.

14.01.2019 на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" № 25/А/С від 12.01.2019, в якій позивачем повідомлено про усунення недоліків позовної заяви.

Так, позивачем надано суду докази направлення копії позовної заяви та копій доданих до неї документів (опис вкладення та фіскальний чек) на адресу фермерського господарства "Олена", 26300, Кіровоградська область, Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Шкільна, буд. 1.

Ухвалою від 17.01.19 продовжено розгляд справи № 912/2988/18, призначено наступне судове засідання у справі № 912/2988/18 на 31.01.2019 о 15:00 год.

Поряд з цим, позивачем подано до суду заяву про надання оригіналів документів для огляду судом від 12.01.2019 № 26/А/С.

Також позивачем подано до матеріалів справи заяву від 11.01.19 про зменшення позовних вимог до відповідача в частині основного боргу на 96 778,48 грн. До заяви додано копію платіжного доручення на підтвердження сплати вказаної суми відповідачем.

Ухвалою від 31.01.19 у задоволенні заяви відповідача ( вх. № 1461/19 від 09.01.2019р. та № 1892/19 від 11.01.2019) з приводу процесуальних питань, пов'язаних з поданням позивачем доказів, після відкриття провадження у справі, відмовлено, у задоволенні заяви відповідача про витребування оригіналів письмових доказів (вх. № 77/19 від 09.01.2019 та № 1896/19 від 11.01.2019р.) відмовлено. Крім того, вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви позивача № 8/А/С від 10.01.19 про зменшення розміру позовних вимог. Також у судовому засіданні 31.01.19 оголошено перерву до 05.02.19 в порядку норм ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.02.19 приймав участь представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. В матеріалах справи відсутній відзив відповідача на позовну заяву. В той же час, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також господарський суд враховує, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог, присутній у судовому засіданні 05.02.19 представник відповідача повідомив, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором комерційного кредиту, строк виконання зобов'язань за яким ще не настав, зауважив, що нормами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено стягнення 3% річних, а не 30%. Крім того, зазначив, що позивачем неправомірно зараховано зроблені відповідачем платежі в оплату не останньої партії товару, а першої.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, заслухавши представників сторін, обговоривши обставини справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (далі - постачальник, позивач) та ОСОБА_1 господарством "Олена" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки насіння в кредит 2017-2018 № 010-КС (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов'язався продати та поставити покупцю у строки визначені договором насіння рослин (надалі - товар), а покупець зобов'язався приймати зазначений товар і оплачувати його вартість згідно наявності Товару на складі постачальника. Замовлення можуть подаватися покупцем шляхом надіслання постачальнику відповідних повідомлень телефонним зв'язком, електронною поштою, факсом або поштою. Асортимент, номенклатура, кількість, ціна товару, строки оплати та характеристики товару визначаються на підставі замовлення покупця та виходячи з наявності товару на складі Постачальника й вказуються у відповідній Специфікації та видаткових накладних, які становлять невід'ємну частину цього Договору (пункт 1.2 договору). У пункті 2.2.1 договору сторони встановили, що покупець зобов'язується оплатити товар у строки та на умовах, передбачених договором або Специфікаціями. Ціна товару або його окремої партії визначається та вказується в Специфікаціях до договору або видаткових накладних на дату їх складання, що є невід'ємними частинами договору (пункт 3.1 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору покупець зобов'язувався здійснити оплату товару у строки встановлені Специфікацією. Умови поставки та приймання-передача товару сторонами визначені у Розділі 5 договору, відповідно до якого поставка товару здійснюється на умовах DAP - склад покупця, відповідно до правил МТП з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі «Інкорермс 2010». Приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін та оформляється шляхом підписання видаткових накладних на товар, датою поставки товару вважається дата вказана у видаткових накладних на відпуск товару. Відповідальність сторін визначена у Розділі 7 договору. Згідно з пунктом 7.3 якого, разі прострочення строків (терміну) оплати товару визначених у пунктах 4.1 договору та Специфікації покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки до повного виконання стороною своїх зобов'язань та припиняється в день виконання винною стороною зобов'язань за договором, забезпечених санкцією. Згідно з пунктом 7.5 договору встановлено, що у разі прострочення покупцем строків оплати товару, більш ніж десяти календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної суми заборгованості. Крім того, відповідно до пункту 7.6 договору сторони визначили, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, за порушення грошового зобов'язання покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочки та 30% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Договір укладений з дати його підписання і діє до 31 грудня 2018 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (пункт 10.1 договору).

08.02.2018 сторонами договору була підписана Специфікація №001, відповідно до якої сторони погодили асортимент та кількість товару на загальну суму 1 336 581,60 грн та визначили, що за отриманий товар покупець зобов'язується оплатити загальну вартість товару зазначену в даній Специфікації в наступні строки: до 08.02.2018 - 400 974,48 грн; до 26.09.2018 - 935 607,12 грн.

Також 08.02.2018 сторонами договору була підписана Специфікація №002, відповідно до якої відповідно до якої сторони погодили асортимент та кількість товару на загальну суму 1 397 167,20 та визначили, що за отриманий товар покупець зобов'язується розрахуватися повністю до 08.02.18.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 733 748,80 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- 868 від 22.03.18 на суму 248 961,60 грн.;

- 869 від 22.03.18 на суму 473 864,40 грн.;

- 1178 від 30.03.18 на суму 581 338,80 грн.;

- 3085 від 10.05.18 на суму 600 000,00 грн.;

- 3088 від 10.05.18 на суму 341 964,00 грн.;

- 3129 від 11.05.18 на суму 487 620,00 грн.;

Усі видаткові накладні підписані директором відповідача ОСОБА_4 на підставі довіреностей № 4 від 22.03.18 та № 15 від 10.05.18, скріплені круглою печаткою відповідача. Факт передачі товару відповідачеві також підтверджується товарно-транспортними накладними.

У визначений договором та Специфікаціями до нього строк відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, перерахувавши позивачу частину вартості отриманого товару 20.04.18 в сумі 104 196,00 грн. та 03.05.18 - 200 000,00 грн. Крім того, вже після відкриття провадження у справі 26.12.18 відповідачем сплачено ще 96 778,48 грн.

За порушення строків оплати вартості отриманого товару позивач нарахував відповідачу штрафні санкції (пеню, штраф), інфляційні та річні, які просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Господарський суд не погоджується з доводами відповідача, що укладений між сторонами договір є договором комерційного кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1057 Цивільного кодексу України договором, виконання якого пов'язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. До комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054 - 1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов'язання, і не суперечить суті такого зобов'язання. Юридична природа комерційного кредитування характеризується можливістю авансування, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг. Особливість комерційного кредитування полягає в тому, що правовим діям однієї сторони, зумовленим переданням у власність грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, кореспондуються правові дії другої сторони по передачі товару, виконанню робіт або наданню послуг. Суб'єктами комерційного кредитування можуть виступати будь-які юридичні особи та фізичні особи - підприємці. На відміну від надання позики або банківського кредиту комерційне кредитування не може бути оформлене як самостійна договірна конструкція. Здійснюється комерційне кредитування у межах відповідного зобов'язання з реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг. Так, наприклад, на виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу комерційний кредит може бути наданий покупцем продавцю у формі авансу або попередньої оплати товарів і навпаки - продавцем покупцю шляхом відстрочення або розстрочення оплати товарів. При цьому товар, що передається продавцем покупцеві, може належати до категорії як родових, так і індивідуально визначених речей. 2. До комерційного кредиту застосовуються положення відповідних статей ЦК, що регулюють відносини за кредитним договором та договором позики, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов'язання, і не суперечить суті такого зобов'язання. Частиною 2 ст. 1057 ЦК встановлюється правило про те, що надання комерційного кредиту можливе лише у зв'язку з виконанням певного зобов'язання.

В той же час, укладений між сторонами договір не відповідає вище визначеним характеристикам.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься у ст. 193 ГК України.

Судом встановлено, що на підставі укладеного договору та Специфікацій №№001, 002 до договору, позивач поставив відповідачу обумовлений сторонами товар, що підтверджується товарно-транспортними та видатковими накладними, вказані документи підписані директором ФГ "Олена" на підставі довіреностей та скріплені печаткою відповідача. Підписання та прийняття цього товару є підтвердження факту узгодження сторонами найменування, кількості, комплектності, асортименту та ціни товару, як встановлені пунктом 1.2 договору. Будь-яких заперечень щодо кількості чи якості товару відповідач суду не подав, підтвердивши його отримання у зазначених позивачем кількості та відповідно до видаткових та товарно-транспортних накладних. Отже, свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином та передав відповідачу товар, що підтверджується належним та допустимими доказами, проте відповідач за отриманий товар у визначені договором строки повністю не розрахувався, тим самим порушивши прийняті на себе зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Стаття 230 ГК України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. А частина 4 статті 231 ГК України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару, передбачена у пунктах 7.3, 7,5 договору, відповідно до яких за порушення строків оплати товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню та штраф у розмірі 20% від загальної суми заборгованості у разі прострочення покупцем строків оплати товару, більш ніж десяти календарних днів.

Судом встановлено, що у визначений у договорі та Специфікаціях строк (кінцевий строк для останньої суми оплати - до 28.09.2018), відповідач отриманий товар не оплатив, порушивши прийняті на себе зобов'язання.

Господарський суд не погоджується з доводами відповідача про те, що строк оплати ще не настав, оскільки він чітко визначений у підписаних та скріплених печатками сторін специфікаціях.

Таким чином сума основного боргу, заявлена до стягнення позивачем, з урахуванням усіх оплат, зроблених відповідачем, становить 2 332 774,32 грн.

Відповідачем не подано до матеріалів справи доказів сплати заборгованості в сумі 2 332 774,32 грн. Також відповідачем не заперечується факт поставки товару, його кількість та якість, розмір основної заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що обов'язок позивача перед відповідачем по поставці товару виконано, що не заперечується відповідачем. Відповідачем також не заперечується факту прийняття товару, що підтверджується видатковими накладними, товаро-транспортними накладними. Судом також встановлено, що строк виконання зобов'язання є таким, що настав.

З урахуванням вищенаведеного, а також тієї обставини, що відповідачем у справі позовні вимоги не заперечено, факти, викладені в позовній заяві, не спростовано, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 2 332 774,32 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення решти основного боргу в сумі 96 778,48 грн., господарський суд закриває провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній предмет спору в цій частині. Вказана сума основного боргу сплачена відповідачем в процесі розгляду справи 26.12.2018 відповідно до платіжного доручення № 340.

Господарський суд не приймає до уваги також твердження відповідача про те, що позивачем неправомірно зараховано зроблені відповідачем платежі в оплату не останньої партії товару, а першої, оскільки п. 4.3 Договору визначено, що при перерахуванні коштів на банківський рахунок постачальника, покупець зобов'язується вказувати в призначенні платежу номер та дату укладення цього Договору. У разі відсутності таких реквізитів постачальник самостійно визначає порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення існуючих зобов'язань покупця.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 440 591,65 грн за загальний період прострочення з 09.02.18 по 06.11.18. З цього приводу суд зазначає наступне.

У силу ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі прострочення строків (термінів) оплати товару, визначених у п. 4.1 Договору та специфікаціях, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобов'язань та припиняється день виконання винною стороною зобов'язань за Договором, забезпечених санкцією.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (т. 1, а.с. 18-20) у розмірі 440 591,65 грн за загальний період з 09.02.18 по 06.11.18, вважає його правильним обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача 20% штрафу у розмірі 485 910,56 грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Так, пунктом 7.5 Договору передбачено, що у разі прострочення строків (термінів) оплати товару (його партії), більш ніж 10 календарних днів - покупець додатково до пені, визначеної у п. 7.3 сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної суми заборгованості.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач прострочив виконання зобов'язання щодо оплати за поставлений товар понад 10 днів, а тому вимога позивача про стягнення з ФГ "Олена" штрафу у розмірі 485 910,56 грн підлягає задоволенню.

При цьому господарський суд вважає за доцільне зазначити наступне.

За змістом частини 2 статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Пеня як вид забезпечення виконання зобов'язання та її розмір визначена частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 та частиною 6 статті 232 ГК України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленим статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а в силу статей 217, 230 ГК України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі №20/246-08 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та у Постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17 у подібних (господарських) правовідносинах. Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеної усталеної судової практики при розгляді даної справи №912/2988/18.

В той же час у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, а тому вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, зменшення розміру пред'явленої до стягнення суми неустойки є правом суду, яке може бути використане за наявності певних умов.

Отож, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а саме:

- наявність порушення умов договору з обох сторін, оскільки відповідно до п. 2.2.1 Договору сторони домовились, що товар буде відвантажено не пізніше 15.04.18, в той час як фактично Товар отримано відповідачем в тому числі й за видатковими накладними від 10 та 11 травня 2018 року. Тобто має місце прострочення також і з боку Постачальника;

- часткове добровільне погашення відповідачем заборгованості, в тому числі в процесі розгляду даної справи;

- незначний період прострочення відповідачем взятих на себе за Договором зобов'язань;

- відсутність (недоведеність наявності) збитків позивача, у зв'язку з таким простроченням, внаслідок чого розмір пред'явленої до стягнення суми пені не відповідає наслідкам прострочення виконання зобов'язання відповідачем, господарський суд вважає за можливе скористатись своїм правом та зменшити пред'явлену до стягнення суму неустойки (пені та штрафу).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.

З метою дотримання балансу майнових інтересів сторін, а також враховуючи правову природу та призначення штрафних санкцій, господарський суд вважає доцільним зменшення пред'явленої до стягнення суми неустойки до 50%.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 220 295,83 грн. та штраф у сумі 242 955,28 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 30% річних у розмірі 382 390,42 грн та інфляційні втрати у розмірі 68 543,76 грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Так, п. 7.6 Договору встановлено, що за порушення грошового зобов'язання покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 30% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Сума річних у розмірі 30% погоджена сторонами у договорі, що дозволяється відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. А отже доводи відповідача щодо необхідності стягнення 3% річних, а не 30% є неспроможними.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних у розмірі 382 390,42 грн (а.с. 21-22) за загальний період з 09.02.18 по 06.11.18 та інфляційних втрат у розмірі 68 543,76 грн. (а.с. 23), за період лютого по вересень 2018 року суд вважає їх правильними обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача 32 050,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_2, що були сплачені останнім за представництво у суді за відповідним позовом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є адвокатом та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №345 від 19.10.2009. Факт надання послуг підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт №1 від 09.11.18, платіжним дорученням №8068 від 10.12.18 про оплату 32 050,00 грн на підставі рахунку № 25 від 09.11.18 за договором № 25 про надання професійної правничої допомоги та представництво в господарському суді від 02.11.2018 (т. 1, а.с. 57-67, 109).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, у порядку ст. 162 ГПК України позивачем був наданий попередній розрахунок суми судових витрат, зокрема, на правничу допомогу адвоката ОСОБА_2, яка складає 32 050,00 грн. Вказаний розрахунок позивача відповідачем не заперечено.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме, на професійну правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, позивач належними доказами довів, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв'язку із даною справою, вказані витрати є судовими, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачена позивачем за подання позову сума судового збору підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача, оскільки спір виник з вини останнього.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 господарства "Олена" (26300, Кіровоградська обл., Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Шкільна, буд. 1, і.к. 20657357) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (19100, Черкаська область, Монастирищенський район, м. Монастирище, вул. Соборна, буд. 3, ідентифікаційний код 33143734) 2 332 774,32 грн. основного боргу, 220 295,83 грн. пені, 242 955,28 грн. штрафу, 382 390,42 грн. 30% річних, 68 543,76 грн. інфляційних втрат, судовий збір в сумі 57 104,84 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 32 050,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

Закрити провадження у справі № 912/2988/18 в частині стягнення основного боргу у сумі 96 778,48 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити Товариству з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (19100, Черкаська область, м. Монастирище, вул. Соборна, 3), ОСОБА_1 господарству "Олена" (26300, Кіровоградська область, Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Шкільна, буд. 1).

Повне рішення складено 12.02.2019.

Суддя Т. В. Макаренко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.