ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Черкаси справа № 925/351/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М.,

за участі представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гаврищишин А.М. - адвокат;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Мьюзік" (м. Київ) в інтересах якого подано позов Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" до фізичної особи-підприємця Гладкого Анатолія Георгійовича (м. Черкаси) про стягнення 223 380,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

11.04.2018 Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" подано позов в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Мьюзік" про стягнення з відповідача по справі 223 380,00 грн. (як 60 розмірів мінімальної заробітної плати) за порушення майнового авторського права на використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10) шляхом його публічного виконання у магазині "Малина" по бул. Шевченка, 352 у м. Черкаси 15 січня 2017 року.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 18.05.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, який має виключні майнові права на використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10).

В справі проведена судова експертиза.

В останнє судове засідання представник позивача не з'явився, причини неявки суду не відомі. Явка в судове засідання визнавалась не обов'язковою. В ході розгляду справи позивач свої позовні вимоги підтримував повністю та просив їх задовольнити.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позовні вимоги в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову через його недоведеність.

В судовому засіданні 24.01.2019 відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З'ясувавши доводи і пояснення представників сторін в ході розгляду справи та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", якою заявлено позов він імені позивача, є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується Свідоцтвом про облік організацій колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011 (а.с. 18).

17.08.2016 між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Мьюзік" (далі - Видавник, позивач по справі) було укладено договір № ОЗ-ОКУ про управління майновими авторськими правами (а.с. 29-32, далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на Твори, які належать Видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання об'єктів авторського права третім особам, відповідно до умов цього договору.

Надання повноважень на колективне управління правами передбачає: укладання Організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату ( п. 2.2. договору).

Організація здійснює колективне управління відповідно до Договору на території України ( п. 2.4. договору).

Видавник зобов'язався декларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами встановленими Організацією відповідно до положень Статуту ( п. 3.1. договору).

Відповідно до розділу 4 Договору Організація отримує повноваження здійснювати колективне управління майновими правами Видавника на "публічне використання" твору.

Організація має право здійснювати відповідно до чинного законодавства будь-які юридичні дії з метою забезпечення майнових прав Видавника на об'єкти авторського права, повноваження та управління якими передані Організації за цим Договором ( п. 7.1. договору).

Організація має право вживати будь-яких заходів, направлених на захист майнових прав Видавника, в тому числі перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу Організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єкти авторського права без дозволу Організації , але за умови отримання попередньої згоди Видавника на такі дії ( п. 7.2. договору).

У випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання, з метою захисту прав Видавника та реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами, має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав Видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами ( п. 7.3. договору).

Організація має право вимагати від інших осіб, у тому числі від організації колективного управління, вилучення об'єктів авторського права з їх колективного управління та дозволів на використання, які ними надаються (п. 7.4. договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору цей Договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами і діє безстроково.

Приватній організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" Державним департаментом інтелектуальної власності міністерства освіти і науки України видано свідоцтво про облік організацій колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011 року (а.с. 18).

На виконання умов договору № ОЗ-ОКУ від 17.08.2016 позивачем надано декларацію № 1.6 від 25.12.2016 (а.с. 34), відповідно до якої предметом управління є музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10, автор музики ОСОБА_4, ОСОБА_5, автор тексту ОСОБА_6, ОСОБА_4) - а.с. 34. Строки договору на об'єкти авторського права задекларовані з 25.12.2016 по 31.12.2017.

Також ПО "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" 01.02.2018 отримала погодження від позивача ТОВ "Бест Мьюзик" на подання позову до суду (а.с. 43).

Особою, від якої позивачем отримано майнові права на вказаний музичний твір є третя особа ОСОБА_3

25.12.2016 між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Мьюзік" було укладено договір № 93-ПФ (а.с. 35-40) про передачу виключних авторських і суміжних прав, у відповідності до якого Правовласник ОСОБА_3 передає Видавцю-позивачу виключні майнові права на об'єкти, вказані в Додатках до договору, що означає право Видавця використовувати об'єкти протягом терміну і на території, вказаними в п. 2.2. договору. За надання виключних майнових прав на об'єкти Видавець зобов'язуєтеся виплачувати Правовласнику Рояльті і виконувати інші зобов'язання, покладені на нього договором (п. 2.1. договору № 93-ПФ).

Відповідно до ст. 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові художні твори, зокрема, твори живопису, графіки. Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені в світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (ст. 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року). Під "випуском у світ" у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-будь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом зорового сприйняття, (ст. 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" , суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами, зокрема, через організацію колективного управління.

Частиною 1 ст. 47 вказаного Закону передбачено, що суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 вказаного Закону, організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо в організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Таким чином, наведені вище обставини та матеріали справи свідчать про те, що ПО "ОКУАСП" здійснює колективне управління виключними майновими авторським правами на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10).

Спору між сторонами з приводу належного підтвердження позивачем прав на управління майновими авторськими права немає.

Ст. 1108 ЦК України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Таким чином, за своєю правовою природою вказаний правочин № ОЗ-ОКУ про управління майновими авторськими правами від 17.08.2016 є ліцензійним договором.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право та суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

За доводами позивача, 15.01.2017 представником Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" Кропивною В.В. була проведена фіксація фактів неправомірного використання Відповідачем музичних творів у публічному закладі, в якому здійснює господарську діяльність Відповідач - магазин "Малинка" за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 352 та правами на управління якими володіє позивач.

Відповідач не заперечує факту здійснення ним господарської діяльності у магазині "Малина " за адресою бул. Шевченка, 352 у м. Черкаси станм на 15.01.2017.

Фіксація була проведена як шляхом складання відповідного акту фіксації № 2/1501/2017 ( а.с. 45-46).

Позивач доводить, що відповідач порушив майнові авторські права на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10), які належать Позивачу на підставі договору № 93-ПФ про передачу виключних авторських і суміжних прав від 25.12.2016 ( а.с. 35-40).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" публічним виконанням є подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору і виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Ці майнові права можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями ст. 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права і отримує аналогічні майнові авторські права.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право, окрім іншого дозволяти або забороняти публічне виконання, публічну демонстрацію і публічний показ. При цьому цей перелік не є вичерпним. Автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Аналогічні положення містяться в ст.ст. 426, 443 ЦК України.

Таким чином, законом встановлено право, відповідно до якого користувач перед використанням музичних творів серед сторонніх осіб має отримати дозвіл суб'єкта майнових авторських прав або організації колективного управління на таке використання.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є в тому числі, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 15, 39 зазначеного Закону.

Позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт незаконного використання об'єктів даних прав відповідачем.

Позивач у позовній заяві вказує, що факт використання відповідачем у магазині "Малинка" об'єкта авторського права (музичного твору), а саме: пісні "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10) підтверджується наступними доказами:

- актом фіксації № 2/1501/2017 від 15.01.2017;

- відеозаписом (фіксацією використання музичних творів за допомогою технічних засобів) від 15.01.2017 на диск;

- фіскальним чеком від 15.01.2017;

- чеком з терміналу магазину про оплату товару від 15.01.2017.

29.11.2018 судом отримано висновок експерта № 3418/5790 від 23.11.2018 комплексної експертизи відео-, звукозапису та експертизи фонограм, відеограм (передач) організації мовлення за матеріалами господарської справи № 925/351/18 (а.с. 123-125) з якого вбачається, що виконання музичних творів що зафіковані на диску, в т.ч. музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10) відбувалось за допомогою технічного комплексу, що здійснював публічне відтворення радіотрансляції радіомережі "Хіт FM" у середині приміщення магазину, де здійснювався відеозвукозапис.

При цьому експертом зафіксовано, що наданий на експертизу диск є копією, оскільки на ньому міститься інформація про дві дати - 15.01.2017 та 29.01.2017. Оскільки диск не є оригіналом, дати категоричний висновок про відсутність ознак монтажу експерт не може.

Експерт стверджує, що запис відеозвукозапису 15-1-2017 16:57 здійснювався безперервно за допомогою DVD-відеокамери. На записі зафіксовано відтворення твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10) в той день і час 15.01.2017 у період з 16:57 до 17:28, що відповідає розкладу радіотрансляції музичних творів радіомережі "Хіт FM" . Виконання музичних творів відбувалося за допомогою технічного комплексу. що здійснював публічне відтворення радіотрансляції радіомережі "Хіт FM" в середині магазину, де здійснювався відеозвукозапис. Встановити технічні характеристики технічного комплексу, за допомогою якого здійснювалося відтворення радіотрансляції радіомережі "Хіт FM" не виявляється можливим внаслідок низької якості звукозапису та відсутності відповідних методик дослідження.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що пристрої для відтворення музичних творів у приміщенні магазину "Малинка" по бул. Шевченка, 352 у м. Черкаси відсутні, і з 2016 року керівництвом і власником закладу було суворо заборонено вмикати будь-які пристрої для програвання музики.

Також представник відповідача вважає заявлену до стягнення компенсацію за порушення майнових авторських прав позивачем надмірною, без аргументованих і обґрунтованих розрахунків обраного позивачем розміру компенсації, що підлягає стягненню. За таких обставин відповідач вважає, що дійсне правове призначення компенсації перетворюється лише на джерело отримання суб'єктом авторського права або суміжного права невиправданих додаткових прибутків, виходячи з недотримання при цьому конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст. 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з нормами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено правомірності заявлених позовних вимог, виходячи з такого:

У справі відсутні докази, що представник ПО "ОКУАСП" Кропивна В.В., що здійснювала фіксацію публічного виконання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10), є належно уповноваженою особою від цієї організації на вчинення таких дій. Зокрема у справу не надано довіреності від 30.09.2016 № 30/09/16, про яку вказано в акті фіксації.

Ні в акті фіксації, ні на відеозвукозаписі немає відомостей про касира чи іншу особу-представника магазину, де здійснено фіксацію порушення, якому представник ПО ОКУАСП намагався запропонувати акт фіксації до підпису.

З відеозвукозапису неможливо ідентифікувати особу, яка здійснювала фіксацію як представник ПО ОКУАСП (не зрозуміло навіть чоловік це жінка).

Відеозаписом не зафіксовано точної адреси магазину, де здійснено фіксацію чи навколишніх ідентифікуючих його об'єктів. Представник відповідача вказав, що магазини "Малина" є мережевими і мають аналогічні оформлення вивісок і одну з них зафіксовано на записі. Позивач не надав достовірних доказів, що на відеозвукозаписі мова йде саме про магазин Малина" у м. Черкаси по бул. Шевченка, 352. Вказана адреса знаходиться в одному кварталі із господарським судом Черкаської області, однак станом на час розгляду справи цей магазин закрито і ідентифікувати його вже не є можливим, про що повідомив відповідач та не спростував позивач.

З відеозапису чітко вбачається, що в особи, яка здійснювала відеозвукозапис не було ніяких перешкод у переміщенні по магазину. Однак цією особою не було зроблено жодної спроби розшукати в приміщенні та зафіксувати джерело трансляції музичного твору, або хоча б максимально наблизитися до нього та вказати ймовірну точку його розміщення. Відеозвукозапис не виключає сумнівів відповідача та суду, що цим джерелом може бути переносний програвач, яким користувався покупець у магазині в момент фіксації. Проведена у справі експертиза таких сумнівів не усуває.

Акт фіксації № 2/1501/2017 з додатком до нього датований 15.01.2017, поданий суду у віддрукованому вигляді та містить перелік творів, звучання яких зафіксовано у період з 16:57 до 17:27. Це викликає сумніви у достовірності цього документу і можливості його пред'явлення касиру магазину у готовому віддрукованому вигляді на підпис саме 15.01.2017 у момент фіксації порушення.

Період часу фіксації по додатку до Акту фіксації вказаний з 16:57 до 17:27 (а.с. 47). В той же час чек на придбання пшона в магазині "Малина" містить час 18:11 з датою 15.01.2017, що не свідчить про пов'язаність цих подій. Подія видачі відповідачем фіскального чеку від 15.01.2017 повноваженій особі на фіксацію ПО «ОКУАСП» не була зафіксована на відеозвукозаписі, так само як і не зафіксовано наявність самого чеку, яким позивач доказує свою присутність в магазині відповідача в момент здійснення фіксації неправомірного відтворення музичного твору.

З відеозвукозапису не вбачається, що представник ПО «ОКУАСП» дійсно намагався вручити свій акт на підпис касиру магазину, в якому вигляді був цей акт та в який час 15.01.2017 це намагалися зробити.

Також представник позивача не пояснив суду, чому фіксування порушення проводилося таємно, а не відкрито, що вбачається із способу зйомки на диску.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків колишні працівники магазину "Малина" у м. Черкаси по бул. Шевченка, 352 ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які станом на 15.01.2017 займали посади директора та касира, пояснили суду, що по всій мережі магазинів "Малина" було суворо заборонено вмикання будь-яких пристроїв для музики. Це зроблено через помилки касирів, відволікання їх від роботи, скарги на це покупців. Свідки заперечили наявність у магазині "Малина" будь-яких пристроїв для програвання музики та заперечили подію фіксації в магазині незаконної трансляції музики 15.01.2017 представником ПО «ОКУАСП», оскільки вказують, що в цей день як і в інші дні їх роботи ніхто не мав претензій до магазину з цього приводу.

Отже, надані позивачем відеозвукозапис, фіскальний чек на покупку від 15.01.2017 та акт фіксації № 2/1501/2017 з додатком комерційного використання музичних творів способом публічного виконання в сукупності не є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження факту неправомірного комерційного використання відповідачем музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_10) 15 січня 2017 саме в приміщенні магазину "Малина" у м. Черкаси по бул. Шевченка, 352. Проведена у справі експертиза не усуває недоліки в доказовій базі позивача. Отже позивачем не доведено й те, що відповідачем порушено права позивача, за захистом яких ПО «ОКУАСП» звернулося до суду із вказаним позовом.

З приводу заперечень відповідача по розрахунку позовних вимог, суд зазначає наступне:

Позивач дійсно не пояснив критеріїв визначення ним ціни позову у розмірі 60 мінімальних заробітних плат за одне порушення використання музичного твору відповідачем. Розрахунок позивач провів із мінімальної заробітної плати 3 723,00 грн. та не пояснив відповідність ціни позову по критеріям добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на час розгляду справи такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII), тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації позивачу слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1921,00 грн.

Однак позивач не має права на таку компенсацію взагалі, бо не доказав правомірність своїх позовних вимог та факту порушення авторського та суміжного права з боку відповідача, що спростовує доводи позивача про винуватість відповідача.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки у позові відмовлено повністю, судові витрати за подання позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2019

Суддя Н.М. Спаських