ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3311/18
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розгянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, до комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків, про стягнення коштів у розмірі 25 774,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, комунального підприємства "Харківські теплові мережі", про стягнення 20 695,14 грн. основної заборгованості, 3 650,62 грн. пені, 684,51 грн. 3% річних та 744,26 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 грудня 2018 року позовну заяву публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху. Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 грудня 2018 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/3311/18, розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

04 січня 2018 року, через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 250), який судом долучено до матеріалів справи. 17 січня 2019 року, ухвалою суду, задоволено клопотання позивача (вх. № 1121 від 15 січня 2019 року), в порядку ст. 119 ГПК України; продовжено позивачу процесуальний строк на подання до суду відповіді на відзив до 21 січня 2019 року. 20 січня 2019 року, за допомогою поштової установи, позивачем подано до суду відповідь на відзив (вх. №1900 від 22 січня 2019 року), який судом долучено до матеріалів справи. 29 січня 2019 року, ухвалою суду залишено без розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог по справі № 922/3311/18 (вх. № 1632 від 21 січня 2019 року).

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

21 вересня 2017 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір № 1189/1718-РО-32 постачання природного газу.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору, постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (крім обсягів, що використовується для провадження їх виробничо-комерційної діяльності). За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України. Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється положенням. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використаного природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7 договору). На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4 942,00 гривні за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 0,5. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов'язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 2 471,00 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. Всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2 965,20 грн. з ПДВ. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.п. 5.1, 5.2, 5.4 договору). Оплат за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору). За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України суми простроченого платежу за кожен день його прострочення (п.п. 8.1, 8.2 договору). Відповідно до п. 12.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 04 квітня 2018 року), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем отримано в період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року природний газ на загальну суму 581 736,65 грн., даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу: від 31 жовтня 2017 року на суму 4 255,07 грн.; від 30 листопада 2017 року на суму 80 428,08 грн.; від 31 грудня 2017 року на суму 149 285,96 грн.; від 31 січня 2018 року на суму 170 332,94 грн.; від 28 лютого 2018 року на суму 177 434,60 грн. Як вказує позивач у позовній заяві, відповідачем здійснено оплату отриманого природного газу не в повному обсязі та з простроченням строку, передбаченого п. 6.1 спірного договору, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). До частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Водночас, статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 694 ЦК України встановлено особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу; товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень: № НОМЕР_1 від 05 жовтня 2017 року на суму 1 924,00 грн.; № НОМЕР_2 від 02 жовтня 2017 року на суму 24 370,00 грн.; № НОМЕР_3 від 10 жовтня 2017 року на суму 1 443,00 грн.; № НОМЕР_4 від 06 жовтня 2017 року на суму 2 405,00 грн.; № НОМЕР_5 від 24 050,00 грн.; № НОМЕР_6 від 17 жовтня 2017 року на суму 1 662,68 грн.; № НОМЕР_7 від 25 жовтня 2017 року на суму 5 291,00 грн.; № НОМЕР_8 від 20 жовтня 2017 року на суму 7 215,00 грн.; № НОМЕР_9 від 01 листопада 2017 року на суму 3 452,42 грн.; № НОМЕР_10 від 31 жовтня 2017 року на суму 10 848,55 грн.; № НОМЕР_11 від 14 листопада 2017 року на суму 18,75 грн.; № НОМЕР_12 від 09 листопада 2017 року на суму 1 780,40 грн.; № НОМЕР_13 від 16 листопада 2017 року на суму 8 902,00 грн.; № НОМЕР_14 від 15 листопада 2017 року на суму 14 461,74 грн.; № НОМЕР_15 від 22 листопада 2017 року на суму 1 335,30 грн.; № НОМЕР_16 від 21 листопада 2017 року на суму 2 225,50 грн.; № від 28 листопада 2017 року на суму 17 785,29 грн.; № НОМЕР_17 від 24 листопада 2017 року на суму 1 985,84 грн.; № НОМЕР_18 від 11 грудня 2017 року на суму 8 902,00 грн.; № НОМЕР_19 від 30 листопада 2017 року на суму 1 335,30 грн.; № НОМЕР_20 від 14 грудня 2017 року на суму 8 902,00 грн.; № НОМЕР_21 від 13 грудня 2017 року на суму 278,99 грн.; № НОМЕР_22 від 20 грудня 2017 року на суму 8 456,90 грн.; № НОМЕР_23 від 15 грудня 2017 року на суму 5 401,09 грн.; № НОМЕР_24 від 28 грудня 2017 року на суму 6 424,48 грн.; № НОМЕР_25 від 27 грудня 2017 року на суму 10 682,40 грн.; № НОМЕР_26 від 09 січня 2018 року на суму 2 677,80 грн.; № НОМЕР_27 від 29 грудня 2017 року на суму 1 335,30 грн.; № НОМЕР_28 від 16 січня 2018 року на суму 3 025,91 грн.; № НОМЕР_29 від 15 січня 2018 року на суму 9 702,25 грн.; № НОМЕР_30 від 19 січня 2018 року на суму 7 140,80 грн.; № НОМЕР_31 від 18 січня 2018 року на суму 4 463,00 грн.; № НОМЕР_32 від 26 січня 2018 року на суму 8 926,00 грн.; № НОМЕР_33 від 23 січня 2018 року на суму 6 694,50 грн.; № НОМЕР_34 від 06 лютого 2018 року на суму 1 758,40 грн.; № НОМЕР_35 від 31 січня 2018 року на суму 5 444,86 грн.; № НОМЕР_36 від 15 лютого 2018 року на суму 7 033,60 грн.; № НОМЕР_37 від 13 лютого 2018 року на суму 4 396,00 грн.; № НОМЕР_38 від 20 лютого 2018 року на суму 2 198,00 грн.; № НОМЕР_39 від 16 лютого 2018 року на суму 25 059,21 грн.; № НОМЕР_40 від 27 лютого 2018 року на суму 13 188,00 грн.; № НОМЕР_41 від 21 лютого 2018 року на суму 5 753,92 грн.; № НОМЕР_42 від 01 березня 2018 року на суму 25,78 грн.; № НОМЕР_43 від 28 лютого 2018 року на суму 10 990,00 грн.; № НОМЕР_44 від 14 березня 2018 року на суму 12 966,17 грн.; № НОМЕР_45 від 13 березня 2018 року на суму 1 410,90 грн.; № НОМЕР_46 від 20 березня 2018 року на суму 18 861,38 грн.; № НОМЕР_47 від 16 березня 2018 року на суму 5 455,48 грн.; № НОМЕР_48 від 22 березня 2018 року на суму 27,38 грн.; № НОМЕР_49 від 21 березня 2018 року на суму 18 812,00 грн.; № НОМЕР_50 від 29 березня 2018 року на суму 15 190,69 грн.; № НОМЕР_51 від 28 березня 2018 року на суму 11 757,50 грн.; № НОМЕР_52 від 05 квітня 2018 року на суму 491,20 грн.; № НОМЕР_53 від 03 квітня 2018 року на суму 4 175,20 грн.; № НОМЕР_54 від 16 квітня 2018 року на суму 15 233,22 грн.; № НОМЕР_55 від 23 квітня 2018 року на суму 19 156,80 грн.; № НОМЕР_56 від 02 травня 2018 року на суму 9 332,80 грн.; № НОМЕР_57 від 20 квітня 2018 року на суму 14 736,00 грн.; № НОМЕР_58 від 15 травня 2018 року на суму 7 252,77 грн.; № НОМЕР_59 від 13 квітня 2018 року на суму 7 368,00 грн.; № НОМЕР_60 від 14 травня 2018 року на суму 5 137,01 грн.; № НОМЕР_61 від 18 квітня 2018 року на суму 5 793,70 грн.; № НОМЕР_62 від 24 квітня 2018 року на суму 516,78 грн.; № НОМЕР_63 від 07 травня 2018 року на суму 1 473,60 грн.; № НОМЕР_64 від 5 636,52 грн.; № 1 від 16 травня 2018 року на суму 3 929,60 грн.; № НОМЕР_65 від 29 травня 2018 року на суму 434,33 грн.; № НОМЕР_66 від 23 травня 2018 року на суму 25 542,40 грн.; № НОМЕР_67 від 31 травня 2018 року на суму 9 824,00 грн.; № НОМЕР_68 від 30 травня 2018 року на суму 3 684,00 грн.; № НОМЕР_69 від 12 червня 2018 року на суму 589,44 грн.; № НОМЕР_70 від 06 червня 2018 року на суму 90,86 грн.; № НОМЕР_71 від 22 червня 2018 року на суму 18 196,00 грн.; № НОМЕР_72 від 21 червня 2018 року на суму 9 098,00 грн. відповідачем, ще до звернення позивача з даним позовом до суду (останнє платіжне доручення датовано 22 червня 2018 року), сплачено суму основного боргу (позивач звернувся з даним позовом до суду за допомогою поштової установи 29 листопада 2018 року). З огляду на наведене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 695,14 грн. основної заборгованості є необґрунтованими та безпідставними, і відповідно, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 744,26 грн. інфляційних втрат та 684,51 грн. 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого сума 3% річних складає - 684,51 грн., інфляційних втрат - 744,26 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, а сума 3% річних складає 684,51 грн., інфляційних втрат складає 744,26 грн. З огляду на наведе вище, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 684,51 грн. 3% річних та 744,26 грн. інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 3 650,62 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пунктом 8.2 договору № 1189/1718-РО-32 постачання природного газу від 21 вересня 2017 року передбачено відповідальність у вигляді пені у розмірі облікової ставки НБУ України суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з п. 7.3 договору, приписів ст. 232 ГК України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 650,62 грн. пені є обґрунтованими.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%, проти задоволення якого позивач заперечував в повному обсязі, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на тяжке фінансове становище, яке викликано неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів на теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. В підтвердження даних обставин відповідачем надано: довідку про заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01 грудня 2018 року; довідку про кількість теплової енергії, відпущеної КП "Харківські теплові мережі" споживачам за 2017 р.; інформацію щодо Моніторингу виконання Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ а електроенергію" на 01 грудня 2018 року по КП "Харківські теплові мережі"; баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30 вересня 2018 року.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, кожен суб'єкт господарювання здійснює свою господарську діяльність на власний ризик. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Згідно з ч. 2 ст. 226 ГК України сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з приводу неможливості своєчасного виконання своїх договірних зобов'язань та з пропозицією врегулювання такої ситуації. Відповідно до ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписуючи договір № 1189/1718-РО-32 постачання природного газу від 21 вересня 2017 року, який містить умови щодо стягнення пені за порушення зобов'язань та беручи на себе зобов'язання за договором, відповідач, діючи вільно і на власний розсуд, мав усвідомлювати наслідки порушення зобов'язань за договором. Однак, відповідач, як суб'єкт господарювання, свідомо порушив вимоги ст. ст. 193, 226 ГК України в частині вжиття усіх заходів, необхідних для належного виконання своїх зобов'язань за договором.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не доведено виключних обставин для зменшення розміру штрафних санкцій, а тому суд вважає клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50% необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 220,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями. 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 91, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232, 233, 236-241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3 650,62 грн. пені, 744,26 грн. інфляційних втрат, 684,51 грн. 3% річних та 347,24 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 14.02.2019 р.

Суддя ОСОБА_1

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Справа № 922/3311/18