ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 Справа № 917/1525/18

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дніпротранснафта", 51909, м. Кам'янське, вул. Чайковського, 3-Ж, ідент. номер 37425507

до Приватного підприємства "Інтеб - Пласт", 39631, м.Кременчук, пров. Героїв Бреста, буд. 52, ідент. код 36805047

про стягнення 22 720,26 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 22720,26 грн. боргу за договором про надання послуг по перевезенню вантажів № 110418/1-ТК від 11.04.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору про надання послуг по перевезенню вантажів № 110418/1-ТК від 11.04.2018 року, зокрема не сплатив за послуги, надані позивачем 25.04.2018 року та 27.04.2018 року.

За ухвалою суду від 10.12.2018 року провадження в цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини п'ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (додаються).

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч.2 ст. 252 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті, судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

11.04.2018 року між приватним підприємством "Інтеб-Пласт" (далі- замовник, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дніпротранснафта" (далі-Перевізник, позивач) укладено договір № 110418/1-ТК про надання послуг по перевезенню вантажів (далі - Договір), відповідно до умов якого ОСОБА_1 замовляє, а Перевізник надає ОСОБА_1 послуги по перевезенню вантажів/товарів автомобільним транспортом у внутрішніх та міжнародних сполученнях у відповідності до узгоджених сторонами в заявках маршрутів (п.1.1 Договору).

Пунктом 2.1.1 Договору передбачено, що перевезення вантажів здійснюються Перевізником на підставі узгодженої сторонами "Заявки на перевезення", яка є невідємною частиною договору.

В розділі 4 Договору сторони узгодили порядок розрахунків за транспортні послуги. Зокрема, сторони дійшли згоди, що розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у гривні, шляхом перерахування грошових коштів у вигляді 100% передплати на розрахунковий рахунок Перевізника або протягом трьох банківських днів від дати виставлення рахунку-фактури, якщо в "Заявці на перевезення" не погоджені інші умови оплати за кожне окреме перевезення. Рахунок - фактура направляється ОСОБА_1 на електронну адресу, вказану в п.11 даного Договору, таким чином рахунок - фактура вважається отриманим ОСОБА_1 та підлягає сплаті у повному обсязі. Оригінал рахунку-фактури Перевізник направляє поштою на адресу, визначену в Договорі (п.4.1 Договору).

За фактом виконання перевезень Перевізник складає, підписує та скріплює печаткою ОСОБА_1 про надання послуг в двох примірниках та направляє його ОСОБА_1. У випадку, якщо відправлений Перевізником ОСОБА_1 про надання послуг ним не підписаний та не направлений Перевізнику або не направлена мотивована відмова, з моменту його отримання протягом 3(трьох) днів, він вважається таким, що прийнятий ним без змін (п.4.2 Договору).

Підписаними сторонами Актами № 417 від 25.04.2018 року та № 454 від 27.04.2018 року підтверджується факт надання позивачем послуг з перевезення вантажу на замовлення відповідача.

За фактом виконаних перевезень відповідачу виставлені рахунки на оплату № 446 від 25.04.2018 року на суму 7755,26 грн. та № 492 від 27.04.2018 року на суму 7264,5 грн.

Відповідач надані позивачем транспортні послуги не оплатив. Претензія позивача від 13.09.2018 року про сплату заборгованості за Договором на суму 15019,76 грн. залишена відповідачем без реагування.

За п.5.4 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення від визначеної вартості неоплачених послуг, за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення боргу.

За прострочення виконання грошового зобов"язання по оплаті наданих послуг більш ніж на сім календарних днів, покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь строк прострочення, а також 48% річних від простроченої суми заборгованості у відповідності зі ст 625 ЦК України, що не звільняє його від відповідальності, передбаченої п.5.4 цього Договору.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення стягнення 22720,26 грн. заборгованості за Договором про надання послуг по перевезенню вантажів № 110418/1-ТК від 11.04.2018 року, у тому числі 15019,76 грн. основного боргу, 3128,53 грн. пені, 285,36 грн. інфляційних, 4286,61 грн. - 48% річних, а також понесені ним по справі витрати.

11.01.2019 р. до суду від позивача - ТОВ "ТК "Дніпротранснафта" надійшла заява (за вх. № 258, вих.№ 08/01/2019/2-Ю від 08.01.2019 року) про відмову від частини позову. В заяві позивач повідомляє про сплату відповідачем суми основного боргу за Договором про надання послуг по перевезенню вантажів № 110418/1-ТК від 11.04.2018 року в розмірі 15019,76 грн., в зв"язку з чим, просить суд прийняти заяву про відмову від позову в цій частині.

Пунктом 1 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, зокрема, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною першою статті 191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, зокрема, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

У відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі закриття провадження у справі у зв"язку із відмовою від позову сплачена сума судового збору не повертається особі, яка його сплатила.

У суда відсутні підстави вважати, що відмова позивача від частини позовних вимог суперечить законодавству чи порушує чиї-небудь права, тому суд приймає відмову позивача від частини позовних вимог та розглядає справу по суті в частині стягнення 3128,53 грн. пені, 285,36 грн. інфляційних, 4286,61 грн. - 48% річних.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати отриманого товару.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір перевезення вантажу.

Статтею 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

В силу частини другої статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно приписів статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до пункту 5.4 Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення від визначеної вартості неоплачених послуг, за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення боргу.

На підставі вказаного пункту Договору, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 3128,53 грн.

Однак, при здійсненні розрахунку, позивачем не враховано умови пункту 4.1. Договору, згідно якого оплата має бути здійснена протягом трьох банківських днів від дати виставлення рахунку-фактури.

Отже, прострочення з оплати наданих послуг виникло у відповідача: згідно рахунку № 446 від 25.04.2018 року - з 29.04.2018 року; згідно рахунку № 492 від 27.04.2018 року - з 01.05.2018 року.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає пеня в розмірі 3086,56 грн., з них: 1600,72 грн. по ОСОБА_1 надання послуг № 417 від 25.04.2018 року, 1485,84 грн. - по ОСОБА_1 надання послуг № 454 від 27.04.2018 року.

В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначених положень, позивачем за час прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачу нараховані інфляційні втрати у розмірі 285,36 грн.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, вважає, що дані нарахування здійснено вірно. Заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі.

При перевірці розрахунку 48% річних, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України та п.5.5 Договору, судом встановлено, що при цьому, позивачем не враховано умови пункту 4.1. Договору.

З врахуванням вказаного, суд здійснив перерахунок річних та встановив, що стягненню підлягає 4227,36 грн., з яких: 2192,65 грн. - за період з 29.04.2018 року по 29.11.2018 року, 2034,71 грн. - за період з 01.05.2018 року по 29.11.2018 року.

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені обставини, позовні вимоги ТОВ "Транспортна компанія "Дніпротранснафта" підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 231 ч.1 п.4, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Інтеб - Пласт" (39631, м.Кременчук, пров. Героїв Бреста, буд. 52, ідент. код 36805047) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дніпротранснафта" (51909, м. Кам'янське, вул. Чайковського, 3-Ж, ідент. номер 37425507) 3086,56 грн. пені, 285,36 грн. інфляційних, 4227,36 грн. річних, 589,34 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 15019,76 грн. основного боргу.

4. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11.02.2019 року

Суддя Іванко Л.А.