ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 910/12188/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 (повне рішення складено 16.10.2018)

у справі №910/12188/18 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Косолапової Анни Андріївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"

про стягнення 309 446,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року Фізична особа-підприємець Косолапова Анна Андріївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" (далі - відповідач) про стягнення 309 446,15 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що між Фізичною особою-підприємцем Косолаповою А.А., Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" та ТОО «Орлан Транс Казахстан» 02.04.2018 укладено договір поруки до мирової угоди від 02.04.2018, що стосується виконавчого провадження № 80/18-75-2986 від 22.02.2018. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп", як поручитель, зобов'язань за договором поруки від 02.04.2018 не виконало.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/12188/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на користь Фізичної особи-підприємця Косолапової Анни Андріївни 309 446 грн. 15 коп. - основного боргу, 4 641 грн. 69 коп. - судового збору та 10 000 грн. - витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього обов'язку згідно з договором поруки від 02.04.2018, своє зобов'язання щодо сплати боргу не виконав, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також апелянт зазначає, що відповідно до ст. 559 ЦК України дія договору поруки від 02.04.2018 є припиненою, оскільки сума основного зобов'язання була збільшена без згоди поручителя. Так, у позовній заяві зазначена сума невиконаного грошового забов'язання у розмірі 309 446,15 грн., проте, у досудовій грошовій вимозі позивача від 01.08.2018 зазначено суму невиконаного грошового зобов'язання у розмірі 294 734,00 грн.

Крім того, апелянт вказує, що доказів звернення до боржника за договором поруки від 02.04.2018 про сплату грошових зобов'язань позивачем не надано.

Апелянт наголошує, що позивачем не надано достатніх доказів отримання правничої допомоги.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що позивач, 16.05.2018 звернувся до відповідача з вимогою, в якій повідомив останнього про те, що станом на травень 2018 року заборгованість за мировою угодою від 02.04,2018 становить 4 323 доларів США. У зазначеній вимозі позивач запропонував відповідачу протягом трьох днів з моменту її отримання сплатити вказану суму. Оскільки, відповідач у повному обсязі та у строки, визначені умовами мирової угоди не сплатив заборгованість, позивач, 01.08.2018 повторно звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості вже у розмірі 10 973 доларів США, у відповідності до графіку платежів, протягом трьох днів з моменту її отримання. Проте, вимогу позивача відповідач залишив без відповіді та задоволення. Відтак, на момент звернення позивача із позовом до суду, сума невиконаного відповідачем зобов'язання складала 10 973 доларів США, що у відповідності до офіційного курсу НБУ на час звернення дорівнює 309 446,15 грн.

Явка учасників у судове засідання

У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.04.2018 між Фізичною особою-підприємцем Косолаповою А.А. (далі - кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" (далі - поручитель) та ТОО «Орлан Транс Казахстан» (далі - боржник) укладено договір поруки до мирової угоди від 02.04.2018, що стосується виконавчого провадження № 80/18-75-2986 від 22.02.2018 (далі - договір поруки) (т. 1; а.с. 12-14).

Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за належне та в повному обсязі виконання боржником (ТОО «Орлан Транс Казахстан») мирової угоди від 02.04.2018, що стосується виконавчого провадження № 80/18-75-2986 від 22.02.2018, затвердженого приватним судовим виконавцем Регіональної палати виконавчого округу м. Алмати Нугмановою І.С.

Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що обов'язок поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми боргу в розмірі 14 650 доларів США та виникає на підставі мирової угоди.

Згідно із пунктом 3.1 договору поруки кредитор зобов'язаний при невиконанні чи неналежному виконанні боржником зобов'язань по мировій угоді надіслати поручителю письмове повідомлення з вимогою про виконання поручителем зобов'язань по мировій угоді із зазначенням заборгованості боржника, розрахованої згідно з умовами мирової угоди, яка підлягає сплаті поручителем.

Сторони у пункті 3.2 договору поруки встановили, що поручитель зобов'язаний протягом семи днів з моменту отримання зазначеного повідомлення виконати вимоги кредитора. При цьому поручитель не має права вимагати від кредитора, а кредитор не зобов'язаний надавати поручителю докази порушення боржником зобов'язань по мировій угоді.

16.05.2018 позивач надіслав відповідачу вимогу, в якій повідомив останнього про те, що станом на травень 2018 заборгованість за мировою угодою від 02.04.2018 становить 4 323, 00 доларів США. У зазначеній вимозі позивач запропонував відповідачу протягом трьох днів з моменту її отримання сплатити вказану суму (т. 1; а.с. 17). Проте, відповідач на зазначену вимогу відповіді не надав та у строки, визначені умовами мирової угоди заборгованість не сплатив.

01.08.2018 повторно надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості в розмірі 10 973, 00 доларів США протягом трьох днів з моменту її отримання (т. 1; а.с. 21). Однак, вимогу позивача відповідач залишив без відповіді та задоволення.

В якості доказів, що підтверджують надіслання вимоги на адресу відповідача, позивач долучив копії фіскальних чеків та описів вкладення від 16.05.2018 та від 01.08.2018 (т. 1; а.с. 18-20; 23-26).

Позивач, посилаючись на ст. 526, 554, 629 Цивільного кодексу України, звернувся до суду з позовом про стягнення 309 446,15 грн., оскільки ТОВ "Орлан-Транс-Груп" не сплачує борг за договором поруки від 02.04.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Доказів оплати грошових коштів відповідно до договору поруки від 02.04.2018, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Таким чином, оскільки, в порушення вимог п. 3.2 договору, відповідач не виконав зобов'язання за договором поруки від 02.04.2018 щодо сплати позивачу грошових коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення 309 446,15 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання апелянта, що відповідно до ст. 559 ЦК України дія договору поруки від 02.04.2018 є припиненою, так як сума основного зобов'язання була збільшена без згоди поручителя, колегія суддів вважає безпідставними.

Обгрунтовуючи зазначене посилання апелянт вказує, що у позовній заяві зазначена сума невиконаного грошового забов'язання у розмірі 309 446,15 грн., проте, у досудовій грошовій вимозі позивача від 01.08.2018 вказано суму невиконаного грошового зобов'язання у розмірі 294 734,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на час звернення кредитора з повторною вимогою 01.08.2018, заборгованість складала 10 973, 00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ дорівнює 294 734,78 грн. (10 973 (доларів США) * 26,86 грн. (офіційний курс гривні НБУ)= 294 734,78 грн.). В той час, як звертаючись з позовною заявою до суду 11.09.2018, офіційний курс дол. США становив 28,200688 грн. (10 973 (доларів США) * 28,200688 грн. (офіційний курс гривні НБУ)= 309446,15 грн.).

Стосовно тверджень апелянта про те, що доказів звернення до боржника за договором поруки від 02.04.2018 про сплату грошових зобов'язань позивачем не надано, суд апеляційної інстанції вказує, що відповідно до п. 3.2 договору поруки поручитель не має права вимагати від кредитора, а кредитор не зобов'язаний надавати поручителю докази порушення боржником зобов'язань по мировій угоді.

Щодо посилання апелянта, що позивачем не надано достатніх доказів отримання ним правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 4, ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що вирішення питання стягнення заборгованості з відповідача було доручено позивачем адвокату Рогачову Ю.М. відповідно до договору № 234/45 від 28.10.2016. У судовому засіданні інтереси позивача представляв адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 26.01.2006). Позивачем 19.06.2018 за надання правничої допомоги здійснено платіж у розмірі 10 000, 00 грн.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявні докази надання адвокатом правової допомоги у даній справі та фактичного перерахування коштів відповідно до платіжного доручення №3327 від 19.06.2018, апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції про правомірність заявлених позивачем вимог щодо стягнення 10 000 грн. як витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 309 446,15 грн. підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/12188/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/12188/18 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/12188/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/12188/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/12188/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 14.02.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б.Михальська