ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"06" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2710/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Карагяур В.М.

за участю:

від ДП „АМПУ": Поливанова І.С. (на підставі ордеру);

від ТОВ „Морський клуб ТЦФ": Єлін І.Ю. (згідно наказу), ОСОБА_4. (згідно статуту);

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору учасника ТОВ «Морський клуб ТЦФ» ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) вх. ГСОО № 270/19

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський клуб ТЦФ" (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 6) та Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14)

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

поданої у справі №916/2710/18

за позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14) в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна пл. 1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський клуб ТЦФ" (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 6)

про стягнення 189 024,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 03.12.2018 року позивач - Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2921/18) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський клуб ТЦФ", в якій просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором №ДФ-28 від 20.09.2005р. у розмірі 178691,11 грн., пеню у розмірі 9535,94 грн. та 3% у розмірі 797,08 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №ДФ-28 від 20.09.2005р. щодо сплати орендної плати.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2710/18 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 09.01.2019 року.

09.01.2019 року до суду від ТОВ „Морський клуб ТЦФ" надійшов відзив на позовну заяву (вх. ГСОО №356/19).

Ухвалою суду від 09.01.2019 року, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання було відкладено на 06.02.2019 року.

06.02.2019 року ОСОБА_4 в якості учасника ТОВ „Морський клуб ТЦФ" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом, як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору до відповідачів: ТОВ „Морський клуб ТЦФ" та ДП "АМПУ" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої ДП „АМПУ" заборгованості ТОВ „Морський клуб ТЦФ" за договором №ДФ-28 від 20.09.2005р. у розмірі 178691,11 грн., пені у розмірі 9535,94 грн. та 3% річних у розмірі 787,08 грн. на загальну суму 189024,13 грн.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_4 посилається на те, що він, як учасник ТОВ „Морський клуб ТЦФ" і власник його корпоративних прав, вважає, що заявлені ДП "АМПУ" позовні вимоги впливають на його права та обов'язки, щодо розподілу прибутку товариства, як особи, на захист порушених корпоративних прав якої прийнято рішення у справі № 916/4494/15.

Розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_4 суд зазначає таке:

Згідно п.1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

При цьому, підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

З огляду на викладене, подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб'єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. п.1, 3, 4 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю учасники товариства мають такі права: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору за первісним позовом у даній справі є стягнення заборгованості, штрафних санкцій та 3% річних за за договором №ДФ-28 від 20.09.2005р., який укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець) ТОВ з ІІ "Морський клуб ТЦФ" (орендар), при цьому цей договір є нотаріально посвідченим та від ТОВ з ІІ "Морський клуб ТЦФ" (орендар) його підписала уповноважена особа. Отже цей договір стосується господарської діяльності товариства, а даний позов виконання господарських зобов'язань товариства за укладеним договором. При цьому, ОСОБА_4 не є безпосереднім учасником цих відносин,

Відповідно до ст. 89 Господарського кодексу України визначено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку що у даному випадку позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 до відповідачів: ТОВ „Морський клуб ТЦФ" та ДП "АМПУ" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину не направлений на захист корпоративних прав учасника ТОВ „Морський клуб ТЦФ", а має ознаки приватно-правового спору, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу.

Наведене свідчить, що позовні заяви третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору мають подаватися із дотриманням загальних правил пред'явлення позову, яким згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України є звернення до суду належної юрисдикції щодо справи.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_4, як фізичної особи, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки подана з порушенням правил суб'єктної юрисдикції, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Водночас, суд вважає за необхідне роз'яснити ОСОБА_4, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції загальних судів за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

У судовому засіданні від 06.02.2019 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду та повідомлено, що повний текст ухвали буде складено 11.02.2019р.

Керуючись ст.ст. 20, 49, п. 1 ч.1 ст.175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4.

Додаток позовна заява на 46 арк. з доданими док. на 8 арк.

Ухвала набрала законної сили 06.02.2019р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складення.

Повну ухвалу складено 11.02.2019р.

Суддя Ю.М. Невінгловська