ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1488/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Білецька Л.М.

секретар судового засідання Мудрак О.М.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ордер серія КВ №298349 від 30.01.2018 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2 , ордер серія ДП №029/050 від 01.11.2018 року, адвокат;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року (повний текст підписано 16.08.2018 року) у справі №904/1488/18 (суддя Мельниченко І.Ф.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія", м.Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліка-Нова", м.Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 3 092 624,18 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року у справі №904/1488/18 в задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позову.

Суд зазначив, що з пояснень сторін вбачається укладення між ними договору безпроцентної позики № 2509/17 від 25.09.2017 р., однак оригінал договору чи належним чином засвідчена копія, які б підтверджували доводи позивача про те, що строк повернення позики - 31.12.2017 р., позивачем суду не надано.

Не погодившись з рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неналежну оцінку судом доказів, порушення норм матеріального та процесуального права абз.2 ч.2 ст.1049 ЦК України, ст.ст.71,91 ГПК України.

Вважає, що суд, правильно встановивши обовязок відповідача повернути борг, не врахував, що позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів за вказаним договором і дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність дати виконання зобовязання.

Також зазначає на те, що оригінал договору був викрадений у позивача невстановленою особою з офісу ТОВ "Дніпроолія".

Просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує її доводи, просить залишити оскаржуване рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що відповідач не заперечує свого обовязку повернути борг, причиною спору є саме дата повернення. В оригіналі договору з додатковими угодами, які були надані відповідачем для огляду судом першої інстанції, строк повернення боргу до 31.12.2015 року.

Вважає, що суд оцінив надані докази належним чином та правомірно відмовив позивачу в задоволенні позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

Сторонами не заперечується, що 25.09.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю Дніпроолія, як Позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю Ліка-Нова, як Позичальником укладено Договір безпроцентної позики № 2509/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного Договору, у період з 25.09.2017 р. по 20.12.2017 р. позивач надав відповідачу позику на загальну суму 135 141 800 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та банківськими виписками, копії яких залучені до матеріалів справи (том 1, а.с. 12-190).

Відповідач здійснив повернення позики на загальну суму 10 855 300 грн., про що свідчать банківські виписки, копії яких залучені до матеріалів справи (том 1, а.с. 191-236).

Звертаючись із даним позовом, позивач посилався на те, що згідно умов Договору позики № 2509/17 від 25.09.2017 р. строк повернення позики настав 31 грудня 2017 року, проте, у встановлений строк відповідач позику в сумі 124 286 500 грн. не повернув, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача із письмовою претензією.

З огляду на те, що претензія позивача залишилась без відповіді, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення частини заборгованості в сумі 3 000 000 грн. та вимогою про стягнення річних в сумі 20 219, 18 грн., а також інфляції грошових коштів в сумі 72 405 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що спір між сторонами існує лише в частині строку виконання зобовязання.

ТОВ Дніпроолія, звертаючись з даним позовом, зазначало, що сторони дійшли згоди про те, що строк повернення позики - 31.12.2017 р.,

Однак, належних доказів, які б це підтверджували, позивачем суду не надано.

До матеріалів справи позивачем не залучено ні оригіналу Договору безпроцентної позики № 2509/17 від 25.09.2017 р., ні його копії, які б містили зобов'язання відповідача щодо повернення позики саме в цей строк.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доводам сторін. За наявності оригіналу Договору відповідача, який оглянуто судом першої інстанції і згідно якого що строк повернення позики до 31.12.2025 року, є необґрунтованими доводи апелянта про те, що у правовідносинах сторін слід керуватися положеннями абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України.

Відповідно до вказаної норми, якщо договором не встановлений строк повернення позики, або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суд обґрунтовано зазначив, що доказів, які б свідчили про те, що строк повернення позики сторонами в спірному договорі встановлено не було, або такий строк в договорі було визначено моментом предявлення вимоги, позивачем суду не надано.

Крім того, сторонами неодноразово у судових засіданнях та у своїх письмових поясненнях визнавалось, що строк повернення позики сторонами правочину було встановлено, проте, спір між останніми виник з приводу конкретної дати її повернення.

Також суд вірно зазначив, що поважність причин, з яких позивач не має можливості надати оригінал договору (викрадення), не звільняє його від

обовязку як позивача відповідно до положень ст.74 ГПК України доводити обгрунтованість позову.

Таким чином, доводи апелянта про неналежну оцінку судом обставин справи, наданих доказів, не знайшли підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Оскільки підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід віднести на відповідача згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року у справі №904/1488/18 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Н.В. Пархоменко

Повний текст складено 15.02.2019 року.