ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" лютого 2019 р. м. Хмельницький

Справа № 924/1045/18

Господарський суд Хмельницької області під головуванням судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Мельницькій Н.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АДЕЛАЇДА-ЕКО" с. Яворівка Новгород-Волинський район Житомирська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "СВАРОГ-ДНІСТЕР" с. Куча Новоушицький район Хмельницька область

про стягнення 1 048 925, 17 грн., з яких 723 629,45 грн. заборгованості за надані послуги, 100 642,60 грн. пені, 180 507,12 грн. інфляційних втрат, 44 146,00 грн. 3% річних

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Савчук Ю.М. згідно ордеру № 021761 від 23.01.19р.

В судовому засіданні, відповідно до ст.240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини.

12.11.2018 року до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "АДЕЛАЇДА-ЕКО" с. Яворівка Новгород-Волинський район Житомирська область до товариства з обмеженою відповідальністю "СВАРОГ-ДНІСТЕР" с. Куча Новоушицький район Хмельницька область про стягнення 1 048 925, 17 грн., з яких 723 629,45 грн. заборгованості за надані послуги, 100 642,60 грн. пені, 180 507,12 грн. інфляційних втрат, 44 146,00 грн. 3% річних, за неналежне виконання умов договору складського зберігання зерна №19/09-16/СД від 19.09.2016р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ТОВ „Сапоніт-Інвест", як зберігач, належним чином виконав роботи за спірним договором, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 723 629,45 грн., однак відповідачем не оплачено надані послуги, що узгоджено сторонами в акті звірки взаємних розрахунків станом на 2016р. В подальшому зберігач 25.10.2018р. на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) відступив на користь Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Перший національний аграрного кооператив», який 25.10.2018р. відступив на користь ТОВ „Аделаїда-Еко", належне право вимоги згідно із договором складського зберігання зерна №19/09-16/СД від 19.09.2016 року. Враховуючи прострочення оплати за спірним договором, позивач як новий кредитор, нарахував до стягнення на підставі п. 7.2 пеню та згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач у відзиві від 05.12.2018р. просить у задоволенні позову відмовити з посиланням на зарахування однорідних зустрічних вимог між ТОВ „Сапоніт-Інвест" та ТОВ „Сварог-Дністер". Так, останній визнає існування в минулому боргу перед ТОВ „Сапоніт-Інвест" за договором складського зберігання зерна №19/09-16/СД від 19.09.2016р. в розмірі 723 629,45 грн. Однак, 13.02.2018р. відповідач надіслав зберігачу - ТОВ „Сварог-Дністер" (отримав 15.02.2018р.) заяву по припинення договору складського зберігання зерна №19/09-16/СД від 19.09.2016р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Звертає увагу суду на те, що з укладених 24.10.2018р. та 25.10.2018р. договорів про відступлення права вимоги (цесії) не вбачається зрозумілим особа боржника за договором №19/09-16/СД від 19.09.2016 року, що свідчить про не узгодження істотних умов договору. Окремо відповідач зазначає про пропуск позивачем річного терміну позовної давності для стягнення неустойки. До матеріалів справи додано копію заяви ТОВ „Сварог-Дністер" про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог №26 від 13.02.2018р. з відміткою про отримання 15.02.2018р. та договору про відступлення права вимоги №12/02-2018ДДР від 12.02.2018р.

У відповіді на відзив від 17.01.2019р. представник позивача вказав, що відповідачем не доведено наявність заборгованості з боку ТОВ "Сапоніт-Інвест", не надано доказів дотримання вимог чинного законодавства щодо порядку відступлення права вимоги від СТОВ "Довіра", та на підтвердження настання строку виконання зобов'язань у заяві від 13.02.2018р. Крім того, відповідачем не надано доказів надсилання ТОВ "Сапоніт-Інвест" заяви від 13.02.2018р. засобами поштового зв'язку, з огляду на що зарахування вимог не може вважатись належним.

01.02.2019р. представником позивача додано до матеріалів справи письмові пояснення директора ТОВ "Сапоніт-Інвест" від 17.01.2019р., в яких зазначено про фіктивність заяви від 13.02.2018р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка не отримувалась та відсутня в останнього, огляд відбитку печатки провести неможливо та підпис на заяві не схожий на підписи працівників товариства. При цьому, повідомляє, що будь-яке повідомлення про відступлення права вимоги СТОВ "Довіра" за договором позики №08/12-2016р. від 08.12.2016р. ТОВ "Сапоніт-Інвест" не надходили на їх адресу.

Представник позивача в судові засідання 11.12.2018р.,, 26.12.2018р., 08.01.2019р., 23.01.2019р. 05.02.2019р. не з'являвся, та 04.02.2019р. та 05.02.2019р. від останнього надійшли клопотання про відкладення судового розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засідання дотримується позиції викладеної у відзиві та запереченнях, просить застосувати річну позовну давність до вимог про сплату неустойки.

У зв'язку з визначеним у ч. 2 ст. 195 ГПК України обмеженням строку для розгляду справи по суті, суд вважає за належне у клопотанні представника позивача про відкладення розгляду справи відмовити.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено та враховується наступне.

19 вересня 2016 року між ТОВ «Сапоніт-Інвест» (зерновий склад) та ТОВ «Сварог-Дністер» (поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна № 19/09-16/СД, відповідно до умов якого зерновий склад зобов'язується прийняти, доробити, зберігати і відвантажити на першу вимогу, передане поклажодавцем зерно, останньому чи його довіреній особі, а поклажодавець зобов'язується оплатити надані послуги згідно даного Договору.

Умовами договору передбачено, що асортимент та кількість зерна вказується у Додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.3. договору).

Згідно п. 1.4. договору документом підтверджуючим кількість зерна, яке знаходиться на зберіганні на Зерновому складі є складська квитанція на приймання зерна згідно Наказу Міністерства Аграрної політики України від 27.06.2003р. № 198.

Зерно передається на зберігання зерновому складу на період вказаний у Додатку № 1 до даного Договору (п. 2.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору поклажодавець взяв на себе обов'язок вчасно й у повному обсязі оплачувати послуги надані зерновим складом згідно розділу 5 договору.

За змістом п.п. 5.2, 5.3 договору поклажодавець на підставі актів виконаних робіт протягом п'яти банківських днів оплачує Зерновому складу за фактично надані послуги (виконані роботи). Послуги вказані в п. 5.1 договору, оплачуються поклажодавцем по тарифах, затверджених зберігачем, що визначені у Додатку № 2 до даного договору.

Згідно пункту 5.4 договору сторони домовилися, що оплата послуг проводиться поклажодавцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Зернового складу чи передачі у власність Зернового складу (за згодою сторін) зерна за договірною ціною.

У п. 5.5. договору передбачено, що остаточний розрахунок за надані послуги за даним договором провадиться при повному поверненні зерна поклажодавцю або при його переоформленні поклажодавець зобов'язаний оплатити Зерновому складу послуги по переоформленню, відвантаженню, зберіганню залишків зерна і т.і. шляхом передоплати не пізніше ніж за один день до відвантаження чи переоформлення.

За порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт), поклажодавець виплачує Зерновому складу, за вимогою останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми простроченого платежу (п. 7.2. договору).

Пунктом 9.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01 липня 2017 року, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, які виникли у період дії договору та від відповідальності за порушення цих зобов'язань.

Сторони у Додатку №1 від 19.09.2016р. до вищевказаного договору визначили асортимент зерна, показники якості для розрахунку залікової ваги, нормативні документи, період зберігання на зерновому складі (до 01.07.2017р.) У Додатку №2 від 19.09.2016р. сторони узгодили види робіт та послуг, вартість послуг з ПДВ.

Договір №19/09-16/СД від 19.09.2016р., Додатки №1 та №2 до вказаного договору підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

ТОВ „Сапоніт-Інвест" на виконання умов договору №19/09-16/СД від 19.09.2016р. виконано роботи (надано послуги) зі зберігання, очистки, переоформлення, сушки соняшника 3 кл. ТОВ „Сварог-Дністер" на загальну суму 688684,03 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №13 від 30.09.2016р. на суму 366 249,60 грн. та №37 від 31.10.2016р. на суму 322 434,43 грн.

Позивач стверджує про виконання робіт ТОВ „Сапоніт-Інвест" на суму 34945,42 грн. на підставі акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №58 від 30.11.2016р., однак до матеріалів справи останній не надав. При цьому, посилається на надані картку рахунку №361 за 2016р. та акт звірки взаємних розрахунків станом на 2016р. за договором №19/09-16/СД від 19.09.2016р., за змістом яких розмір боргу ТОВ „Сварог-Дністер" перед ТОВ „Сапоніт-Інвест" складає 723 629,45 грн.

Як стверджує позивач, відповідач зобов'язання щодо оплати грошових коштів за виконані роботи (надані послуги) не виконав.

В подальшому, 24 жовтня 2018 року ТОВ „Сапоніт-Інвест" на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №24/10/2018-3-СІ відступило на користь Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Перший національний аграрного кооператив» належне йому право вимоги згідно із договором складського зберігання зерна № 19/09-16/СД від 19.09.2016 року (основний договір) на суму 723 629,45 грн. укладеним між ТОВ „Сварог-Дністер" (боржник) та ТОВ „Сапоніт-Інвест" (первісний кредитор).

За умовами цього договору від первісного кредитора переходять до нового кредитора усі права за зобов'язаннями, що виникли з основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

За Актом приймання-передачі документів до вищевказаного договору від 24 жовтня 2018 року, ТОВ „Сапоніт-Інвест" передав Новому кредиторові - Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Перший національний аграрного кооператив» договір №19/09-16/СД від 19.09.2016р., Додатки №1 та №2 від 19.09.2016р., акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №13 від 30.09.2016р. та №37 від 31.10.2016р., акт звірки, картку рахунку 361.

27.10.2018р. ТОВ „Сапоніт-Інвест" надіслало відповідачу повідомлення від 24.10.2018р. про укладення договору №24/10/2018-3-СІ від 24 жовтня 2018 року та перехід прав вимоги до СОК «Перший національний аграрного кооператив» за договором №19/09-16/СД від 19.09.2016р.

25 жовтня 2018 року Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив «Перший національний аграрного кооператив» на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №25/10/2018-3-ПНАК відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Аделаїда-Еко" належне йому право вимоги згідно із договором про відступлення права вимоги (цесії) №24/10/2018-3-СІ від 24 жовтня 2018р. на суму 723 629,45 грн., укладеним між ТОВ „Сапоніт-Інвест" (боржник) і первісним кредитором (СОК «Перший національний аграрного кооператив») (надалі основний договір).

За умовами цього договору від первісного кредитора переходять до нового кредитора усі права за зобов'язаннями, що виникли з основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

За Актом приймання-передачі документів до вищевказаного договору від 25 жовтня 2018 року, Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив «Перший національний аграрного кооператив» передав Новому кредиторові - ТОВ „Аделаїда-Еко" договір №19/09-16/СД від 19.09.2016р., Додатки №1 та №2 від 19.09.2016р., акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №13 від 30.09.2016р. та №37 від 31.10.2016р., акт звірки, картку рахунку 361, копію договору про часткове переведення боргу №2/СІ від 19.10.2018р.

27.10.2018р. СОК «Перший національний аграрного кооператив» надіслало відповідачу повідомлення від 24.10.2018р. про укладення договору №25/10/2018-3-ПНАК від 25 жовтня 2018 року та перехід прав вимоги до ТОВ „Аделаїда-Еко" за договором №19/09-16/СД від 19.09.2016р.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись п. 7.2. договору складського зберігання зерна №19/09-16/СД, ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача, окрім основного боргу, 100 642,60 грн. пені, 180 507,12 грн. інфляційних втрат, 44 146,00 грн. 3% річних.

Відповідачем додано до матеріалів справи укладений 12.02.2018р. між СТОВ „Довіра" та ТОВ „Сварог-Дністер" договір про відступлення права вимоги №12/02-2018ДДР, відповідно до умов якого СТОВ „Довіра" (первісний кредитор) передав ТОВ „Сварог-Дністер" право вимоги за договором позики №08/12-2016р. (поворотної фінансової допомоги) від 08.12.2016р. укладеним між первісним кредитором та ТОВ „Сапоніт-Інвест" на суму 723 629,45 грн.

У п. 4.1 визначено, що доказом переходу до нового кредитора - ТОВ „Сварог-Дністер" прав вимоги за основним договором буде підписання цього договору.

За змістом наданого договору позики №08/12-2016р. (зворотної фінансової допомоги) від 08.12.2016р. СТОВ „Довіра" передає у власність ТОВ „Сапоніт-Інвест" грошову суму у розмірі 3 642 039,55 грн. шляхом їх зарахування на рахунок ТОВ „Сапоніт-Інвест" протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору, з встановленим строком повернення поворотної фінансової допомоги - 07.12.2017р.

13.02.2018р. ТОВ „Сварог-Дністер" надіслано ТОВ „Сапоніт-Інвест" заяву про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, за змістом якої на виконання зобов'язань за договором позики №08/12-2016р. від 08.12.2016р. та згідно договору про відступлення права вимоги №12/02-2018ДДР від 12.02.2018р. борг ТОВ „Сапоніт-Інвест" перед ТОВ „Сварог-Дністер" складає 723 629,45 грн. Одночасно ТОВ „Сварог-Дністер" на виконання зобов'язань за договором №19/09-16СД від 19.09.2016р. заборгувало ТОВ „Сапоніт-Інвест" 723 629,45 грн. З посиланням на ст.ст. 598, 601 ЦК України ТОВ „Сварог-Дністер" заявило про припинення зобов'язань щодо сплати ним боргу в сумі 723 629,45 грн. за договором №19/09-16СД від 19.09.2016р. шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, строк виконання яких настав, боргу ТОВ „Сапоніт-Інвест" за договором позики №08/12-2016р. від 08.12.2016р. в сумі 723 629,45 грн. Враховуючи викладене, вищевказані договори є припиненими. На заяві наявна відмітка про отримання 15.02.2018р. з підписом та печаткою представника ТОВ „Сапоніт-Інвест".

Згідно з письмовими поясненнями директора ТОВ "Сапоніт-Інвест" від 17.01.2019р., зазначено про фіктивність заяви від 13.02.2018р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка не отримувалась та відсутня в останнього, огляд відбитку печатки провести неможливо та підпис на заяві не схожий на підписи працівників товариства. При цьому, повідомляє, що будь-яке повідомлення про відступлення права вимоги СТОВ "Довіра" за договором позики №08/12-2016р. від 08.12.2016р. ТОВ "Сапоніт-Інвест" не надходили на їх адресу.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2016 року між ТОВ «Сапоніт-Інвест» та ТОВ «Сварог-Дністер» укладено договір складського зберігання зерна № 19/09-16/СД, відповідно до умов якого ТОВ «Сапоніт-Інвест» зобов'язався прийняти, доробити, зберігати і відвантажити на першу вимогу, передане відповідачем зерно, останньому чи його довіреній особі, а ТОВ „Сварог-Дністер" зобов'язався оплатити надані послуги згідно даного Договору.

За змістом ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

ТОВ „Сапоніт-Інвест" на виконання умов договору №19/09-16/СД від 19.09.2016р. виконано роботи (надано послуги) зі зберігання, очистки, переоформлення, сушки соняшника 3 кл. ТОВ „Сварог-Дністер" на загальну суму 723629,45 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Доказів оплати відповідачем грошових коштів ТОВ "Сапоніт-Інвест" за договором складського зберігання зерна №19/09-16/СД від 19.09.2016р. суду не надано.

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною. Господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними, однорідними та такими, за якими настав строк виконання. Тобто умовою, за наявності якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є ясність вимог, коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №910/6374/17.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи письмових доказів надіслання ТОВ „Сапоніт-Інвест", як первісному кредитору у зобов'язанні, заяви відповідача про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог №26 від 13.02.2018р., заперечення директора ТОВ "Сапоніт-Інвест" стосовно отримання останньої, та подальші дії з відступлення на користь Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Перший національний аграрного кооператив» належних йому прав вимоги за договором складського зберігання зерна № 19/09-16/СД від 19.09.2016 року, вбачається наявність спору між сторонами, суд вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ „Сапоніт-Інвест" та ТОВ Сварог-Дністер" не відбулось, чим спростовуються доводи відповідача про відсутність заборгованості перед позивачем у зв'язку з проведеним зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

З огляду на недоведеність сторонами припинення грошового зобов'язання відповідача за договором складського зберігання зерна № 19/09-16/СД від 19.09.2016 року, чинність договорів про відступлення права вимоги №24/10/2018-3-СІ від 24.10.2018р. та №25/10/2018-3-ПНАК від 25 жовтня 2018 року, відсутність доказів оплати основного боргу, суд вважає за належне вимогу про стягнення 723 629,45 грн. заборгованості задовольнити.

При цьому, суд звертає увагу на те, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і господарського судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов'язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018р. №916/993/17.

Заперечення відповідача щодо неналежної визначеності особи боржника за договором №19/09-16/СД від 19.09.2016 року, право вимоги до якого було відступлено за укладеними 24.10.2018р. та 25.10.2018р. договорами про відступлення права вимоги (цесії) спростовується визначенням у предметі договорів товариства з обмеженою відповідальністю "СВАРОГ - ДНІСТЕР" як Боржника за основним договором - договором складського зберігання зерна №19/09-16/СД від 19.09.2016р.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за виконані роботи, у відповідності до п. 7.2 договору від 19.09.2016р. та ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував до стягнення пеню в сумі 100 642,60 грн., 3% річних в сумі 44146,00 грн. за період 30.09.2016р. - 06.11.2018р. та інфляційні втрати в сумі 180 507,12 грн. за жовтень 2016р. - жовтень 2018р.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем подано заяву про застосування річної позовної давності до вимог про сплату неустойки.

За змістом частини першої статті 261, ст. 253 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В частині 1 п 2.2 постанови Пленуму №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» Вищим господарським судом України роз'яснено, що, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено порушення відповідачем грошового зобов'язання з оплати наданих за спірним договором послуг зберігання, однак річний строк для звернення з позовними вимогами про стягнення пені за актами сплив 08.12.2017р., а позов подано до суду 07.11.2018р., з огляду на що заяву відповідача належить задовольнити, у стягненні 100 642,60 грн. пені необхідно відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У податковому кодексі України визначено, що операційний (банківський) день - частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ та на їх відкликання і, за наявності технічної можливості, здійснюється їх обробка, передача та виконання.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

При обрахунку заявлених до стягненні 3% річних, датою початку прострочення зобов'язань за актом від 30.09.2016р. належить вважати 10.10.2016р. оскільки у п. 5.2 договору узгоджено, що поклажодавець на підставі актів виконаних робіт протягом п'яти банківських днів оплачує Зерновому складу за фактично надані послуги.

Суд, здійснивши власний перерахунок 3% річних з урахуванням вищевикладеного за заявлений період, дійшов до висновку про те, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню на суму 44 109,03 грн. У стягненні 36,97 грн. 3% річних належить відмовити.

Обрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат обґрунтований, а тому вимога про стягнення 180 507,12 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вищенаведені положення Закону, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 723 629,45 грн. заборгованості за надані послуги, 180 507,12 грн. інфляційних втрат, 44 109,03 грн. 3% річних. У решті позовних вимог належить відмовити.

Витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "АДЕЛАЇДА-ЕКО" с. Яворівка Новгород-Волинський район Житомирська область до товариства з обмеженою відповідальністю "СВАРОГ-ДНІСТЕР" с. Куча Новоушицький район Хмельницька область про стягнення 1 048 925, 17 грн., з яких 723 629,45 грн. заборгованості за надані послуги, 100 642,60 грн. пені, 180 507,12 грн. інфляційних втрат, 44 146,00 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СВАРОГ-ДНІСТЕР" (32645, Хмельницька область, Новоушицький район, с. Куча, вул. Центральна, буд. 7, ідентифікаційний код 35289018) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АДЕЛАЇДА-ЕКО" (11789, Житомирська область, Новгород-Волинський район, с. Яворівка, вул. Польова, буд. 2, ідентифікаційний код 41402841) 723 629,45 грн. заборгованості за надані послуги, 180 507,12 грн. інфляційних втрат, 44 109,03 грн. 3% річних, 14223,68 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 08.02.2019р.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим. (всім рекомендованим з повідомленням):

1 - до справи,

2 - позивачу (11789, с. Яворівка, вул. Польова, буд. 2, Новгород-Волинський район Житомирська область);

3 - відповідачу (32645, вул. Центральна, буд. 7, с. Куча Новоушицький район Хмельницька область)