ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Дніпро Справа № 904/4023/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 р.

( суддя Мельниченко І.Ф., м. Дніпро, повний текст рішення складено 21.11.2018 р.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд",

м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат",

м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 471 301 089,32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" ( відповідно до заяви про збільшення позовних вимог ) - 304 875 124,81 грн. суми основного боргу за договором поставки № 17-0741-02 від 01.10.2017 р., 1 103 722,42 грн. суми річних, 12 884 679,69 грн. суми пені, 152 437 562,40 грн. суми штрафу.

Відповідач у відзиві на позов, зазначив про тяжке фінансове становище, яке пов'язане з накладенням приватними виконавцями арештів на рахунки та кошти ПАТ Дніпровський металургійний комбінат в рамках виконавчих проваджень, а також з несприятливою економічною ситуацією на ринку сталі. Розрахунок суми річних, пені та штрафу, нарахованих на основну заборгованість, вважав арифметично вірним.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" - 304 875 124,81 грн. основного боргу, 1 103 722,42 грн. річних, 12 884 679,69 грн. пені, 417 234,63 грн. судового збору. В решті позовних вимог повязаних зі стягненням штрафу в сумі 152 437 562,40 грн. відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" подало апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд:

1. Скасувати Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 р., постановлене у справі № 904/4023/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про стягнення заборгованості в сумі 471 301 089,32 грн. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 152 437 562,40 грн. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» вимоги щодо стягнення 152 437 562,40 грн. штрафу.

2. Скасувати Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 р., постановлене у справі № 904/4023/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про стягнення заборгованості в сумі 471 301 089,32 грн. в частині стягнення 417 234,63 грн. судового збору та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» 616 700 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4023/18.

3. В решті Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 р., постановлене у справі № 904/4023/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про стягнення заборгованості в сумі 471 301 089,32 грн. залишити без змін.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛ ТРЕИД» 925 050 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду у справі № 904/4023/18.

При цьому Скаржник зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної частини рішення, неправильно застосував норми матеріального ( ч. 3 ст. 6 ЦК України, ст. ст. 526, 530, ч. 1, 2 ст. 549, ст. 610, ст. 611, ч. 1 ст. 614, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України, ч.1 ст. 193 ГК України, ч. 1 ст. 230 ЦК України, ст. 265 ГК України ) та процесуального права ( ч. 1 ст. 75 ГПК України, ст. 86 ГПК України, а також п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України), не врахував умов укладеного між сторонами Договору та Додаткової угоди № 3 до цього Договору. Також суд першої інстанції не врахував умови п. 8.4 Договору, а також п. 4 Додаткової угоди № 3 від 02.04.2018 р. до Договору, які передбачають право Позивача нарахувати штраф за порушення строків оплати поставленого товару, а не лише за відмову від оплати поставленого товару або відмову від прийняття товару.

Водночас, на думку Скаржника, підстави нарахування штрафу за порушення зобовязань за Договором визначаються п. п. 8.1., 8.3., 8.4. договору, а не винятково п.8.3. Договору, на який в оскаржуваному рішенні послався суд першої інстанції. Зі змісту вищезазначених пунктів Договору вбачається, що Постачальник має право на нарахування штрафу за не оплату поставленого товару в строки, визначені специфікацією та/або Договором так само, як і за відмову від оплати поставленого товару. При цьому, обовязок оплатити штраф виникає у Продавця в день виникнення обставин несвоєчасного виконання зобовязань за договоромта/або додатків до договору,а у Постачальника, відповідно, в цей самий день виникає право вимагати від Покупцявиконання цього обовязку.

Скаржник наголошує на тому, що обставина правомірності нарахування штрафу у сумі 140 910 247,82 грн.визнана Відповідачем у відзиві на позовну заяву (первісні позовні вимоги).

Відтак, на думку Скаржника, судпершої інстанції безпідставно не врахував, шо умовами договору (з врахуванням внесених до нього змін), які є обовязковими для сторін в силу ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, жодних додаткових умов( надсилання вимоги, повідомлення, претензії, письмової відмови Покупцявід оплати поставленого товару тощо ) для виконання Покупцем взятого на себе обовязку з виплати Постачальнику штрафу у розмірі 50 % вартості не оплаченого товару, не передбачено.

У відзиві на апеляційну скаргу, Відповідач не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, як вбачається з умов п. п. 8.1., 8.3., 8.4. Договору № 17-0741-02 від 01.10.2017 р. за порушення Покупцем строків оплати Товару ( не оплату товару ), порушення строків відшкодування витрат з оплати залізничного тарифу, за відмову від приймання товару, відмову оплати поставленого товару Постачальник ( тобто ТОВ «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» ) передбачена відповідальність Покупця у вигляді пені, яка може бути нарахована Постачальником за весь період прострочення. Разом з тим, окрім нарахування пені, Постачальник згідно наведених вище умов Договору, має право стягнути з Продавця штраф у розмірі 50 % відсотків вартості неоплаченого або неприйнятого товару. Таким чином, умовами Договору передбачена подвійна відповідальність за одне й те саме порушення грошового зобовязання.

ПАТ «ДМК» вважає, що стягнення одночасно з Відповідача на користь Позивача пені та штрафу за одне й те саме порушення грошового зобовязання (не оплату поставленого товару) є неможливим та є таким, що порушує ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тобто за порушення строків оплати поставленої продукції за Договором до Відповідача могла бути застосована одна з двох видів відповідальності - стягнення штрафу або стягнення пені.

Також, Відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано виняткові обставини, які звільняють Відповідача від відповідальності у формі пені та штрафу за порушення строків оплати поставленого за договором товару. Таким обставинами зокрема є накладення арештів на кошти ПАТ «ДМК» приватними виконавцями виконавчого округу Дніпропетровської області згідно наступних постанов про арешт коштів боржника. Зокрема, 14.05.2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 було накладено арешт на грошові кошти у розмірі 160 988,57 Євро, що містяться на рахунках ПАТ «ДМК» в різних банківських установах, що в свою чергу утруднило роботу підприємства та призвело до неможливості проведення оплати з банківських рахунків підприємства.

Від Позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій ТОВ «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» вважає доводи ПАТ «ДМК» такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України та укладеному між сторонами Договорі, зобовязання за яким є предметом виниклого спору між Позивачем та Відповідачем.

Так, Позивач вказує на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. У справі № 904/4023/18, що переглядається, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу. Зокрема, підстави нарахування штрафу за порушення зобовязань за Договором визначаються п. п. 8.1., 8.3., 8.4. Договору. Таким чином, чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, за якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, можливість одночасного застосування штрафу та пені прямо вбачається з Господарського кодексу України ( ст. 231 ГК України ). В обґрунтування своїх заперечень, Позивач посилається на правові позиції Верховного СудуУкраїни, викладеної у постанові від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі № 911/2813/17.

Окрім того, як зазначає Позивач тяжкий фінансовий стан та борги Відповідача перед третіми особами, арешт коштів підприємства у звязку з примусовим виконання рішень суду не є відповідно до діючого законодавства України підставою для припинення грошових зобовязань або звільнення від відповідальності за порушення грошових зобовязань. Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання Відповідача у відзиві на позов на неможливість здійснити розрахунки за отриманий товар, не заслуговують на увагу з огляду на приписи ст. 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд". Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 24.01.2019 р.

По розгляду апеляційної скарги було оголошено перерву на 12.02.2019 р., про що була винесена відповідна ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2019 р.

У судовому засіданні 12.02.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець ) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.10.2017 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" ( Постачальник ) та публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" ( Покупець ) укладено договір поставки № 17-0741-02, відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця товар, а останній взяв на себе зобов'язання прийняти його та оплатити.

Відпоідно до п. 4.1. договору, обєм поставки визначається як сума обємів по всіх Специфікаціям, за якими поставлявся товар.

За умовами п. 4.2. договору, поставка товару здійснюється на умовах CRT ст. Камянське Придніпровської залізниці (Інкотермс, в редакції 2010 року).

Датою поставки товару є дата, вказана в оформленій відповідним чином залізничній накладній станції призначення ( п. 4.2.1. договору ).

Право власності на товар, а також ризик випадкового знищення чи пошкодження товару переходить від Постачальника до Покупця з моменту його передачі ( п. 4.2.2 договору).

Відповідно до умов п. 5.1. договору, з урахуванням змін внесених Додатковою угодою № 3 від 02.04.2018 р., сторони дійшли згоди встановити еквівалент ціни товару в іноземній валюті - доларах США. Еквівалент ціни товару в доларах США вказується у Специфікаціях ( або іншому додатку до договору ). У разі відсутності інформації про еквівалент ціни товару в Специфікації (або іншому додатку до договору) еквівалент ціни товару визначається сторонами шляхом перерахунку (конвертації) ціни товару в гривнях зазначеної в рахунках (рахунках-фактурах) за офіційним курсом доларів США, що встановлений Національним банком України на день поставки товару.

В п. 6.2.1. договору встановлено, що партія товару вважається повністю оплаченою, якщо сума фактично здійснених Покупцем платежів в гривнях за цю партію товару, перерахована в еквівалент, виражений в доларах США, за офіційним курсом НБУ гривні по відношенню до долара США, встановленим на 0:00 годин дати фактичної оплати цієї партії продукції, дорівнює ціні в еквіваленті, вираженому в доларах США, цієї партії товару, розрахованої з урахуванням доплати/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії товару.

Загальна вартість договору визначається як сума всіх Специфікацій до нього ( п. 5.6. договору ).

01.06.2018 р., 01.07.2018 р., 01.08.2018 р. сторони узгодили Специфікації № 14, 15, 16, 17, 18 до спірного договору.

В Специфікаціях № 14, 15, 16, строк поставки товару встановлено - червень 2018 року.

В Специфікаціях № 17, 18 строк поставки товару визначено серпень 2018 року.

Як встановлено місцевим господарським судом, та не заперечується Відповідачем, на виконання умов укладеного договору, Постачальник у червні серпні 2018 року здійснив на адресу Покупця поставку товару, обумовленого Специфікаціями № 14-18 на суму, еквівалентну 10 856 819,48 доларів США, що підтверджується видатковими та залізничними накладними.

Для оплати товару, Позивачем були сформовані рахунки, копії яких залучені до матеріалів справи ( а. с. 34 151, 234 241 т. 1 ).

Відповідно до умов п. 6.2 договору, строк оплати товару становить 25 календарних днів з дати поставки.

Відповідно до п. 2.1. Специфікацій, рахунки-фактури на товар, поставлений у період з 01.06. по 30.06.2018 р., з 01.07. по 31.07.2018 р. та з 01.08. по 31.08.2018 р. включно виставляються в день поставки товару за ціною одної метричної тони, в національній валюті України гривні, виходячи із ціни товару в доларовому еквіваленті за офіційним курсом НБУ опублікованому на 00:00 годин на дату поставки партії товару, а також виходячи з ваги партії товару, вказаної у залізничній накладній.

За умовами п. 2.2. Специфікацій, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику еквівалент грошового зобовязання в доларах США, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на рахунок Постачальника, зазначений в договорі.

Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається Покупцем за офіційним курсом доларів США, який встановлений НБУ на день здійснення платежу (курс UAN/USD) (п.2.3 Специфікацій).

Згідно наданого Позивачем розрахунку ( з врахуванням збільшення позовних вимог ), вартість поставленого на адресу відповідача товару, еквівалентна 10 856 819,48 доларів США.

Якщо в договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, і передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, суд першої інстанції зазначив, що стягненню підлягає грошова сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день заявлення відповідної вимоги.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у Відповідача виникло зобов'язання зі сплатити заборгованості з оплати вартості поставленого товару, виходячи із загальної суми заборгованості, яка еквівалентна долару США на дату звернення до суду з позовом чи подання заяви про збільшення позовних вимог ( аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.06.2018 р. у справі № 910/2031/16 та № 910/698/17 від 21.02.2018 р. ).

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, станом на 10.10.2018 р., заборгованість з оплати поставленого товару складає 304 875 124,81 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів здійснення оплати, поставленого товару в сумі, що еквівалентна 10 856 819,48 дол. США, яка станом на 10.10.2018 р. становить 304 875 124,81 грн., Відповідачем на момент розгляду спору в суді першої інстанції надано не було.

У зв'язку з несплатою вартості поставленого товару Покупцем вказаної суми, ТОВ «ОПТИМАЛ ТРЕЙД» звернулось до господарського суду із позовом про її стягнення з ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат". Крім того, разом із сумою основного боргу, яка складає 304 875 124,81 грн., у зв'язку з порушенням Відповідачем строків оплати вартості поставленого товару, Позивачем заявлено до стягнення: суму 3 % у розмірі 1 103 722,42 грн.; суму пені у розмірі 12 884 679,69 грн.; суму штрафу у розмірі 152 437 562,40 грн.

Так, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, згідно ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого Позивачем уточненого розрахунку, сума 3 % за загальний період прострочення з 29.06.2018 р. по 10.10.2018 р. складає 1 103 722,42 грн.

Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п. 8.1. договору, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 3 від 02.04.2018 р., за порушення строків оплати товару, сторони передбачили відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за весь період існування заборгованості.

У вказаному вище пункті сторони також дійшли згоди про те, що розрахунок пені здійснюється за наступною формулою: пеня за кожен день = ( еквівалент суми боргу в доларах США х на подвійну ставку НБУ % х кількість днів прострочення х курс долара США, встановлений НБУ на день прострочення)/ 365 днів/100%.

У випадку, якщо прострочення платежу перевищує один календарний день, то пеня може бути розрахована за наступною формулою: пеня за період = (еквівалент суми боргу в доларах США х на подвійну ставку НБУ % х кількість днів прострочення х середній курс долара США за період прострочення х середній курс долара США за період прострочення)/ 365 днів/100%, де середній курс долара США - це сума всіх значень курсу долара США, встановленого НБУ за кожен день періоду прострочення, поділена на кількість днів прострочення.

Згідно наданого Позивачем уточненого розрахунку, сума пені за загальний період прострочення, з 29.06.2018 р. по 10.10.2018 р., складає 12 884 679,69 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України ).

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України ).

Враховуючи те, що Відповідач не надав до справи обґрунтованих заперечень з приводу нарахування Позивачем стягуваних сум, а також не представив жодних доказів сплати боргу, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 304 875 124,81 грн. основного боргу, 1 103 722,42 грн. річних, 12 884 679,69 грн. пені. В решті позовних вимог повязаних зі стягненням штрафу в сумі 152 437 562,40 грн. відмовлено.

Причиною подання апеляційної скарги стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення господарським судом заявленої до стягнення суми штрафу за не оплату Покупцем Товару у визначений строк. В інший частині судове рішення попередньої судової інстанції прийнятого по суті даної справи, не оскаржується жодною із сторін.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог Позивача щодо стягнення штрафу, в сумі 152 437 562,40 грн., місцевий господарський суд послався на не надання Позивачем доказів, які б свідчили про відмову Відповідача від оплати отриманого товару, а також на відзив на позов, з якого вбачається, що Відповідач погоджується із сумою заборгованості, від її сплати не відмовляється та пояснює, що сплатити існуючу заборгованість він не зміг, в результаті накладеного приватними виконавцями арештів на грошові кошти, які містяться на рахунках ПАТ "ДМК".

Що стосується вимог Позивача про стягнення з Відповідача штрафу в розмірі 152 437 562,40 грн. на підставі п. 8.4 Договору, в задоволені яких відмовлено судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно положень ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ст. 628 ЦК України ).

У ст. 627 ЦК України міститься визначення закріпленого у статті 6 цього Кодексу принципу свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Реалізуючи свободу договору, сторони у п. 8.4 Договору визначили таку умову: Постачальник має право вважати відмовою від приймання Товару не оплату Покупцем Товару у визначений строкза підписаною сторонами специфікацією та/або передбачений Договором.

Разом з тим, відповідно до п. 8.2 договору, в разі недотримання Покупцем строків оплати, Постачальник має право в односторонньому порядку, на свій вибір: а) продовжити термін поставки Товару на строк, на який Покупець затримав оплату Товару, при цьому будь-яка відповідальність передбачена даним Договором, Специфікаціями, іншими документами до Договору і/або законодавством України до Постачальника не застосовується; б) зменшити, припинити або відмовитись від поставки всього або частини товару, не оплаченого Покупцем, шляхом направлення Покупцеві відповідного повідомлення з відповідним переліком Товару, при цьому будь-яка відповідальність передбачена даним Договором, Специфікаціями, іншими документами до Договору і/або законодавством України до Постачальника не застосовується. Повідомлення направляється не пізніше закінчення терміну поставки Товару, зазначеного в Специфікації.

Відповідно до п. 8.3. договору, за відмову від приймання і/або оплати Товару по даному Договору Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику штраф в розмірі 50% від вартості такого Товару.

Згідно п. 4 Додаткової угоди № 3 до Договору поставки № 17-0741-02 від 01.10.2017 р., Сторони дійшли згоди про внесення змін в п. 8.1. Договору, виклавши його в наступній редакції: « 8.1. У разі порушення Покупцем строків оплати Товару і/або строків відшкодування витрат по оплаті залізничного тарифу, передбачених умовами даного Договору чи Специфікації до Договору, Покупець зобовязаний оплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки платежу за весь період існування заборгованості. Сторони дійшли згоди, що розрахунок пені проводиться за наступною формулою: Пеня за кожен день = (еквівалент суми боргу в Доларах США х 2 х ставка НБУ % х кількість днів прострочки х курс долара США, встановлений НБУ на день прострочки) / 365 днів / 100%.

В разі, якщо прострочка платежу перевищує один календарний день, то пеня може бути розрахована за наступною формулою: Пеня за період = ( еквівалент суми боргу в Доларах США х 2 х ставка НБУ % х кількість днів прострочки х середній курс долара США, за період прострочки) / 365 днів / 100%, де середній курс долара США це сума всіх значень курсу долара США, встановленого НБУ за кожен день періоду прострочки, поділена на кількість днів прострочки.

Штраф, передбачений п. 8.3. даного Договору, а також штраф за не відшкодування залізничного тарифу визначається ( розраховується ) за формулою: «Загальна сума боргу ( еквівалент в доларах США)» розділити на « 100%» та помножити на « 50%».

Сума штрафу, яка підлягає сплаті в гривнях, визначається по офіційному курсу доларів США, встановленому НБУ на день здійснення платежу.

Покупець зобовязаний сплатити штраф в день виникнення зобовязання несвоєчасного виконання зобовязання по Договору і / або додатків до Договору.

Постачальник має право стягувати з Покупця відсотки по простроченим рахункам в розмірі 3% річних, розрахованих на суму несплаченого рахунку за період прострочки. Сторони дійшли згоди, що розрахунок відсотків по прострочених рахунках здійснюється за наступною формулою: 3% річних = (сума боргу в еквіваленті Доларах США х 0,03 х кількість днів прострочки х середній курс долара США, за період прострочки) / 365 днів, де середній курс долара США це сума всіх значень курсу долара США, встановленого НБУ за кожен день періоду прострочки, поділена на кількість днів прострочки.»

Однак, Скаржником залишено поза увагою ту обставину, що вказаний п. 8.4 Договору не містить жодних застережень щодо можливості нарахування та стягнення штрафу за порушення Відповідачем, зокрема, дисципліни розрахунків, та відповідно виникнення у останього такого зобовязання як сплатити зазначений штраф.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Більш того, вимагаючи сплати штрафу у судовому порядку Позивач не довів суду того факту, що обставини не оплати Покупцем Товару свідчать про його відмову від приймання Товару. Навпаки, матеріали справи підтверджують, що Покупець прийняв такий Товар, і має намір сплатити його вартість.

Встановлені вище судом апеляційної інстанції обставини зумовлюють висновок про відмову в задоволенні позову в частині вимог по стягненню з Відповідача штрафу.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов'язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов'язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню, а судове рішення, що ним частково оскаржується, підлягає залишенню без змін.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає доводи викладені в апеляційній скарзі непереконливими та такими, що не відповідають приписам законодавства та спростовуються встановленим судом першої інстанції обставинами справи.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 р. у справі № 904/4023/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.02.2019 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна