ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2019 Справа №914/2297/18

За позовом: керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, м. Самбір,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Качкиновича Романа Івановича,

АДРЕСА_1,

про: визнання недійсним договору.

Суддя Синчук М.М.

за участю секретаря судового засідання Григорчук Н.

Представники учасників процесу:

прокуратури: Пиць Н.В.- прокурор;

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/2297/18 за позовом Керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області до Фізичної особи - підприємця Качкиновича Романа Івановича про визнання недійсним договору.

Ухвалою суду від 17.12.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.01.2019 р. В судовому засіданні 14.01.2019 р. підготовче засідання відкладено на 04.02.2019 р.

В судове засідання 04.02.2019 р. прокурор з'явився, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 04.02.2019 р. представники сторін не з'явилися.

Представник відповідача, через канцелярію суду 25.01.2019 р., подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та визнання позовних вимог, відповідно до якої визнає їх у повному обсязі, а також просить суд розглянути справу по суті.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що подана заява відповідача про визнання позову підписана відпвідачем - Фізичною особою - підприємцем Качкинович Романом Івановичем особисто.

Згідно з частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заяву відповідача про визнання позову, а також те, що вказана дія не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову.

Позиція прокурора обґрунтовується наступним. Спірний договір про закупівлю товарів за кошти бюджету між Новокалинівською міською радою та ФОП Качкинович Р.І. від №10 від 12.01.2018 укладено сторонами з порушеннями ст.ст.656, 669 Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 180 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2,3 Закону України «Про публічні закупівлі», п.1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 №454. отже наявні правові підстави для визнання вищезазначеного договору недійсним. Правовідносини, пов'язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Порушенням інтересів держави є те, що Новокалинівською міською радою під час проведення зазначеної закупівлі продуктів харчування порушено вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, що створює ризик до протиправного витрачання коштів бюджету, нераціонального та неефективного їх використання. Таким чином у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес. Укладення оспорюваного договору поставки продуктів харчування за державні кошти №10 від 12.01.2018 всупереч норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі». Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 17.03.2016 №454, є прямим порушенням законності в бюджетній системі, яке сприяє розвитку інфляційних процесів у країні, підриває довіру громадян і наносить вагомий матеріальний і моральний збиток, що не може не відобразитись на державних інтересах та авторитеті держави, а також порушує інтереси держави в особі органу місцевого самоврядування, як розпорядника державних коштів, який в межах здійснення покладених на нього функцій зобов'язаний забезпечувати ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів. Враховуючи, що Новокалинівською міською радою, як головним розпорядником бюджетних коштів, який здійснює управління ними у межах встановлених йому бюджетних повноважень, як замовником державних закупівель послуг з харчування дітей, а також як стороною у спірному договорі про закупівлю за державні кошти, досі не вжито відповідних заходів до поновлення порушених інтересів держави, дану позовну заяву подано саме Самбірською місцевою прокуратурою Львівської області.

Позиція позивача. Позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити з підстав наведених в позовній заяві.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини встановлені судом.

12 січня 2018 року між Новокалинівською міською радою та Фізичною особою - підприємцем Качкинович Романом Івановичем укладено договір поставки продукції № 10 на постачання м'ясних, ковбасних та інших продуктів (надалі - Договір).

Згідно п.1.1 Договору Постачальник приймає на себе зобов'язання на умовах і протягом терміну дії цього договору поставити, а Покупець прийняти та оплатити м'ясні, ковбасні та інші продукти харчування (надалі - продукція).

Згідно п.2.1. та п.2.1. Договору асортимент та кількість продукції визначається сторонами у Замовленні на поставку продукції по кожній окремій партії. Для формування необхідної партії продукції покупець зобов'язаний надати Постачальнику в Замовленні наступну інформацію: асортимент, кількість та місце доставки продукції.

Відповідно до п.3.1 Договору ціна по кожній окремій партії продуктів харчування зазначається Постачальником у товарно-транспортних накладних на продукцію. Загальна сума цього договору становить 49 800 грн ( п.3.2 договору) і визначається на підставі фактично поставленої продукції, протягом дії договору згідно із ціною вказаної в накладних.

Згідно п.11.2 Договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору та закінчується 29 грудня 2018 року. Якщо жодна із сторін не подасть письмового повідомлення про припинення дії договору за місяць до настання вказаного терміну, договір вважається пролонгованим на один календарний рік. Аналогічний механізм пролонгації договору діє і на майбутній строк.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем в майбутньому.

Статтею 669 ЦК "України визначено, що кількість товару, що продається, остановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно ст.ст. 179,180 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

В порушення вказаних вимог Цивільного та Господарського кодексів України, у договорі №10 від 12.01.2018 не визначено конкретне найменування та кількість продукції, що є предметом цього договору.

Стороною договору є Новокалинівська міська рада, яка є розпорядником бюджетних коштів, закупівля продукції здійснювалась за кошти бюджету, тому необхідно враховувати вимоги законодавства, що регулює порядок проведення публічних закупівель.

Згідно п.п.9, 18 ч.1 ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (в разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом.

Відповідно до п.1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 №454, предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з п. і 7 і 32 ч.1 ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 №1749, за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Згідно ч.5 ст.259 Господарського кодексу України складовою частиною національної системи класифікації є національні класифікатори. Національні класифікатори та процедури їх розроблення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку.

Національний класифікатор України «Єдиний закупівельний словник» ДК 021:2015, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 №1749, призначений для стандартизації опису в договорах (контрактах) предмета державних закупівель, забезпечування більшої прозорості процедур закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти.

Відповідно до ч.1, 7 ст.2 Закону України «Про публічні закупівлі» під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

Також, при здійсненні закупівлі замовником - Новокалинівською міською радою не визначено конкретний предмет закупівлі відповідно до вимог вищевказаного законодавства на підставі Національного класифікатора України «Єдиний закупівельний словник» ДК 021:2015. Указане не відповідає принципам здійснення закупівель, визначених у ст.3 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель.

Укладення Новокалинівською міською радою (замовником) спірного договору на поставку продуктів харчування за відсутності визначеного конкретного предмета закупівлі та кількості продукції, суперечить вимогам ст. 2,3 Закону України «Про публічні закупівлі», п.1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 №454.

Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність па підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як встановлено судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, спірний договір про закупівлю товарів за кошти бюджету між Новокалинівською міською радою та ФОП Качкинович Р.І. від №10 від 12.01.2018 укладено сторонами з порушеннями ст.ст.656, 669 Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 180 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2,3 Закону України «Про публічні закупівлі», п.1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 №454. отже наявні правові підстави для визнання вищезазначеного договору недійсним.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та орган і місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст.ст.5, 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це у позовній заяві і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача.

Частиною 4 ст.13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

У зв'язку з цим, уповноважені державні та інші органи зобов'язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рп/99 за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Правовідносини, пов'язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Порушенням інтересів держави є те, що Новокалинівською міською радою під час проведення зазначеної закупівлі продуктів харчування порушено вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, що створює ризик до протиправного витрачання коштів бюджету, нераціонального та неефективного їх використання. Таким чином у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Укладення оспорюваного договору поставки продуктів харчування за державні кошти №10 від 12.01.2018 всупереч норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі». Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 17.03.2016 №454, є прямим порушенням законності в бюджетній системі, яке сприяє розвитку інфляційних процесів у країні, підриває довіру громадян і наносить вагомий матеріальний і моральний збиток, що не може не відобразитись на державних інтересах та авторитеті держави, а також порушує інтереси держави в особі органу місцевого самоврядування, як розпорядника державних коштів, який в межах здійснення покладених на нього функцій зобов'язаний забезпечувати ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів.

Враховуючи, що Новокалинівською міською радою, як головним розпорядником бюджетних коштів, який здійснює управління ними у межах встановлених йому бюджетних повноважень, як замовником державних закупівель послуг з харчування дітей, а також як стороною у спірному договорі про закупівлю за державні кошти, не вжито відповідних заходів до поновлення порушених інтересів держави, дану позовну заяву подано Самбірською місцевою прокуратурою Львівської області.

Відповідно до п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

Враховуючи, що у даному випадку Новохалинівська міська рада є розпорядником бюджетних коштів, замовником державних закупівель послуг з харчування дітей, і водночас є стороною у спірному договорі, то прокуратурою визначено позивачем Новокалинівську міську раду.

За ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що даний позов подано саме внаслідок неправильних дій і позивача і відповідача, суд вважає за необхідне покласти судові витрати по сплаті судового збору на позивача та відповідача, пропорційно на кожного.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ч. 2 п. 1 ст. 231. ст. ст. 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним Договір поставки продукції №10 від 12.01.2018 р., укладений між Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області (81464, Львівська область, Самбірський район, м. Новий Калинів, пл. Авіації, 1а, ідентифікаційний номер 25254925) та Фізичною особою - підприємцем Качкинович Романом Івановичем (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на суму 49 800,00 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Качкинович Романа Івановича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь прокуратури Львівської області (отримувач: прокуратура Львівської області, , банк платника Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок №774, код класифікації видатків бюджету 2800) 881,00 грн судового збору.

4. Стягнути з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (81464, Львівська область, Самбірський район, м. Новий Калинів, пл. Авіації, 1а, ідентифікаційний номер 25254925) на користь прокуратури Львівської області (отримувач: прокуратура Львівської області, , банк платника Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок №774, код класифікації видатків бюджету 2800) 881,00 грн судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 07.02.2019 р.

Суддя Синчук М.М.