ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа№ 910/5080/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Литвин П.В. - адвокат

від відповідача: Халимон С.В. - адвокат

від третьої особи: Гудзенко М.О. - адвокат

від третьої особи 2: Панасенко І.І. - представник за довіреністю № 225 КМР-170 від 28.01.201

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Київської міської ради та Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018, повний текст якої складений 12.12.2018

у справі № 910/5080/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства «Київенерго» (до зміни назви «Публічне акціонерне товариство «Київенерго»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Київська міська рада

про стягнення 97 240 951,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення основного боргу в сумі 16 339 133,57 грн. за поставлений за договором постачання природного газу № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016 в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, але не оплачений природній газ, пені в сумі 40 784 895,13 грн., 3 % річних в сумі 8 349 344,53 грн. та інфляційних втрат в сумі 31 767 577,83 грн.

В подальшому позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 101-102 т. 1), згідно з якою позов заявлено про стягнення основного боргу в сумі 1 234 994,86 грн., пені в сумі 40 784 895,13 грн., 3 % річних в сумі 8 361 664,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 31 144 266,59 грн.

31.05.2018 до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про зміну сторони правонаступником (а.с. 90-93 т.1), в якому відповідач просив замінити відповідача - Публічне акціонерне товариство «Київенерго» у справі № 910/5080/18 його правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

В судовому засіданні 08.08.2018 судом першої інстанції до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, залучено Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

20.11.2018 позивачем суду першої інстанції подано клопотання про заміну сторони правонаступником (в порядку ст. 52 ГПК України) (а.с. 79-90 т. 3), в якому позивач просить залучити до участі у справі правонаступника відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2018, повний текст якої складений 12.12.2018, у справі № 910/5080/18:

- задоволені клопотання Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про залучення до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго»;

- залучено до участі у справі № 910/5080/18 правонаступника публічного акціонерного товариства «Київенерго» - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»;

- замінено відповідача - Публічне акціонерне товариство «Київенерго» правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що

- відповідно до статті 52 ГПК України треті особи, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу;

- відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним);

- відповідно до п.п. 5, 6.1 розпорядження Київської міської державної адміністрацією від 27.12.2017 №1693 майно комунальної власності, що буде повернуте з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго», буде закріплене на праві господарського відання за Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», та доручено останньому забезпечити здійснення усіх необхідних заходів, пов'язаних з прийманням-передачею майна, зазначеного в п. 5 цього розпорядження;

- відповідно до актів приймання-передачі основних засобів, необоротних матеріальних активів, нематеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій, підписаних 30.04.2018 та 31.07.2018, майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що обліковується на балансі Публічного акціонерного товариства «Київенерго», повернуто з володіння та користування останнього;

- довідкою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 21.09.2018 № 32АУ/6/1/1613 підтверджено, що на балансі Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» обліковується майно комунальної власності територіальної громади м. Києва з вироблення теплової енергії (індивідуально визначене майно), яке було передано Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Публічним акціонерним товариством «Київенерго», яке раніше використовувало зазначене майно для вироблення теплової енергії;

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7808/18 частково затверджено мирову угоду, укладену 09.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», за якою Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підтверджує та визнає, що стало і є правонаступником за борговими зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з оплати спожитих енергоносіїв (природного газу), зокрема, за договором № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016 в розмірі 1 234 994,86 грн. У вказаній угоді сторони визнали та погодили, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані відповідно до умов Договорів за борговими зобов'язаннями станом на дату підписання мирової угоди, і тих, що будуть нараховані відповідно до умов договорів за борговими зобов'язаннями, не є предметом врегулювання цієї мирової угоди, а питання їх стягнення підлягає вирішенню у судовому порядку в рамках окремого судового спору/судових спорів. При цьому, сторони домовились, що наявність підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» таких нарахувань буде визначатися за результатами розгляду судами спорів за відповідними вимогами публічного Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Не погоджуючись з ухвалою, 22.12.2018 Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18 та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотань Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про залучення правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що оспорювана ухвала є незаконною, несправедливою, такою, що порушує принцип верховенства права, індивідуального характеру юридичної відповідальності, рівності учасників процесу, її винесено з порушенням матеріальних та процесуальних норм права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- оспорювана ухвала порушує ч. 4 ст. 13 Конституції України в частині незабезпечення захисту прав апелянта та Київської міської ради як суб'єктів права власності та господарювання, ч. 1 та ч. 4 ст. 41 Конституції України в частині неправомірного втручання у право власності шляхом його позбавлення, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині порушення права апелянта на володіння, користування та розпорядження своєю власністю та їх протиправного позбавлення права власності;

- процесуальне правонаступництво апелянта є неможливим, адже в такому разі суд фактично звільнить від відповідальності правопорушника (відповідача), чим порушить вимоги ст.ст. 216-219 ГК України, які стверджують про індивідуальний характер відповідальності, зобов'яже особу, яка не є учасником відносин і не будучи таким, по суті не могла вчинити правопорушення, захищати свої інтереси від незаконних та повністю безпідставних вимог особи, з якої її не пов'язують жодні господарські відносини, та фактично позбавить позивача права на стягнення з винної особи збитків, адже для їх стягнення має бути доведена як вина правопорушника, так і причинний зв'язок між виною та збитками;

- позивач та відповідач не подали належних та допустимих доказів, які відповідно до ст. 52 ГПК України підтверджують факт правонаступництва у спірних правовідносинах;

- предметом позовних вимог є стягнення штрафних санкцій та додаткових нарахувань з правопорушника - відповідача, і вказані вимоги можуть бути заявлені виключно до порушника таких зобов'язань;

- у мировій угоді, затвердженій ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7808/18, сторони дійшли згоди про те, що апелянт є правонаступником за борговими зобов'язаннями відповідача з оплати спожитих носіїв, тобто основного боргу, в тому числі і за спірним договором в сумі 1 234 994,86 грн., в той час як жодних посилань на те, що апелянт стає правонаступником у зобов'язанні щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат вказана угода не містить.

Крім того, апелянт зауважив на тому, що на даний час основний борг за договором постачання природного газу № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016 в сумі 1 234 994,86 грн., правонаступником щодо сплати якого він став за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7808/18, ним сплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 322735 від 31.10.2018.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді доповідачу) від 14.01.2019 справа № 910/5080/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 17.01.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 31.01.2019;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- розгляд справи № 910/5080/18 призначено на 05.02.2019 о 14:00;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Крім того, не погоджуючись з ухвалою, 26.12.2018 Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18 скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні клопотань Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про заміну сторони правонаступником та відповідачем відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали прав апелянта як власника та засновника Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», так і уповноваженої особи з управління та розпорядження майном територіальної громади м. Києва, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- за приписами ЦК України та ГК України правонаступництво може відбутися по факту припинення в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації первісного боржника, проте вказаних подій у спірних правовідносинах не відбулось;

- рішенням апелянта від 23.05.2018 № 834/4898 «Про питання заборгованості перед ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зі змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 11.09.2018 № 1364/5428, яке учасниками судового процесу не оскаржено та не скасовано, встановлено, що боргові зобов'язання з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у ПАТ «Київенерго» в результаті його власної господарської діяльності, перед ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та залишаються непогашеними за час користування та володіння ПАТ «Київенерго» майном комунальної власності територіальної громади міста Києва з вироблення теплової енергії, відповідно до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», не підлягають прийняттю Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та відповідно до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за винятком, якщо буде досягнуто домовленість про передачу від ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» джерел для погашення такої заборгованості (п. 1.1); КП «Київтеплоенерго» не є правонаступником штрафних санкцій та будь-яких додаткових нарахувань, нарахованих на боргові зобов'язання ПАТ «Київенерго» перед ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», зазначених у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення (п. 1.2);

- у спірному випадку не забезпечено рівноваги в суспільстві та здійсненні майнових прав усіма суб'єктами права у даних правовідносинах, адже неможливо забезпечити справедливу рівновагу у здійсненні майнових прав Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» шляхом їх позбавлення особи в той час як приватна компанія, всупереч діючому законодавству та укладеним договорам, звільняється на законодавчому рівні від обов'язків та не несе відповідальності за результати своєї підприємницької діяльності, що провадиться нею на власний ризик;

- у мировій угоді, затвердженій ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7808/18, сторони дійшли згоди про те, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» стало правонаступником за борговими зобов'язаннями відповідача з оплати спожитих носіїв (тобто основного боргу) за визначеними в угоді договорами та у визначеній сумі та погодили, що порядок погашення такої заборгованості визначається окремим договором (п. 17), в той час як жодних посилань на те, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» стає правонаступником у зобов'язанні щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, вказана угода не містить;

- з дати затвердження Господарським судом міста Києва мирової угоди у справі № 910/7808/18 спір у справі № 910/5080/18 в частині стягнення основного боргу за поставлений природній газ відсутній, оскільки його правонаступником стало Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке, в свою чергу, не порушувало умов договору постачання природного газу № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016, не замінило собою його сторону (покупця, боржника), а відтак, відсутні правові підстави для застосування норми ст. 52 ГПК України та заміни сторони правонаступником.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2019 справа № 910/5080/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Апелянтом апеляційну скаргу подано після закінчення строків, установлених статтею 256 ГПК України без клопотання про поновлення цього строку, з огляду на що ухвалою від 17.01.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту роз'яснено, що він має право усунути недоліки, а саме, протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали подати до Північного апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав його поновлення.

22.01.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою від 22.01.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- поновлено Київській міській раді строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 04.02.2019;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- повідомлено, що справа № 910/5080/18 призначена до розгляду на 05.02.2019 о 14:00;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

31.01.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу третьої особи в якій відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

04.02.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому заявник, з посиланням на те, що оспорюванню ухвалою не порушено прав Київської міської ради, просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради.

Ухвалою від 05.02.2019 до участі у справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено Київську міську раду.

З огляду на залучення до участі в справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Київської міської ради, у задоволенні клопотання відповідача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради колегією суддів відмовляється.

Під час розгляду справи представники третьої особи та третьої особи 2 апеляційні скарги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, представники позивача та відповідача проти задоволення апеляційних скарг заперечили, просили залишити їх без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 05.02.2019 представник відповідача повідомив суд про зміну найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства на Акціонерне товариство, з огляду на що протокольною ухвалою внесено відповідні зміни до назви відповідача.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

27.10.2016 позивач як постачальник та відповідач як споживач уклали договір постачання природного газу № 1814/1617-БО-41.

Предметом спору у даній справі, з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 101-102 т. 1), є вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 234 994,86 грн. за поставлений за договором постачання природного газу № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016 в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, але не оплачений природній газ, пені в сумі 40 784 895,13 грн., 3 % річних в сумі 8 361 664,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 31 144 266,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2018, повний текст якої складений 12.12.2018, у справі № 910/5080/18:

- задоволені клопотання Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про залучення до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго»;

- залучено до участі у справі № 910/5080/18 правонаступника публічного акціонерного товариства «Київенерго» - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»;

- замінено відповідача - Публічне акціонерне товариство «Київенерго» правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Колегія суддів не може погодитись з вказаною ухвалою з огляду на таке.

27.09.2001 Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго», яка змінила найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго», як енергопостачальник та Київська міська державна адміністрація як адміністрація уклали угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва (далі - Угода) (а.с. 99-109 т. 1) в п.1.1 якої (в редакції додаткової угоди від 30.04.2007) визначили, що за цією Угодою з метою реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва, вирішення питань підвищення надійності енергопостачання споживачів м. Києва, проведення єдиної тарифної та технічної політики, забезпечення стабільних надходжень до бюджету, відновлення, реконструкції та ефективного використання основних фондів, створення нових потужностей та впорядкування існуючих у місті систем енергопостачання, створення єдиного технологічного циклу та системи розрахунків за спожиті енергоносії, забезпечення соціальної захищеності та гарантованої зайнятості працівників енергетичного комплексу адміністрація передає енергопостачальнику, а енергопостачальник приймає майно, що відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Києва, перелік якого наведено у додатку 1, додатку 2 та додатку 3 до цієї Угоди (далі - майно), у володіння та користування з обмеженням правомочності розпорядження щодо майна за згодою власника, відповідно до умов цієї Угоди та вимог чинного законодавства.

Отже, за Угодою відповідачу було передано у володіння і користування майно територіальної громади міста Києва, зокрема те, що забезпечує виробництво, постачання та транспортування теплової енергії, тобто відповідач, використовуючи майно територіальної громади міста Києва, на підставі виданих ліцензій виробництво здійснював постачання та транспортування теплової енергії з використанням природного газу в якості сировини.

20.06.2017 Київською міською радою прийнято рішення № 439/2661 «Про припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»», яким вирішено продовжити дію Угоди до 26.04.2018 включно, та внести відповідні зміни до Угоди згідно з додатком 1 до цього рішення; припинити дію Угоди з 27.04.2018.

Відповідна додаткова угода до Угоди підписана сторонами 19.12.2017.

Пунктом 4 рішення № 439/2661 від 20.06.2017 Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), серед іншого, доручено визначити комунальне підприємство та закріпити за ним на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернуте із володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення Угоди.

Відповідно до п. 5 розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»» визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення Угоди.

24.04.2018 Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581, відповідно до якого щодо користування майном ТЕЦ-5, ТЕЦ-6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 (Завод «Енергія»), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та відповідно до Угоди перебуває у володінні та користування ПАТ «Київенерго», продовжено дію Угоди до 31.07.2018, в частині іншого майна дію Угоди продовжено до 30.04.2018.

Відповідна додаткова угода до Угоди підписана сторонами 26.04.2018.

В підтвердження вибуття майна з володіння та користування відповідача до матеріалів справи залучено копії:

- наказу Департаменту комунальної власності м. Києва «Про закріплення основних засобів за комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»» № 224 від 04.05.2018, з якого слідує, що за КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» закріплено на праві господарського відання з дня, наступного за днем підписання акта приймання-передавання основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва, які передаються виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) з володіння та користування ПАТ «Київенерго», у зв'язку з припиненням Угоди, що на момент передачі обліковуються за СВП «Київські теплові мережі» АТ «Київенерго», основні засоби згідно з додатком 3 та малоцінні необоротні матеріальні активи згідно з додатком 4 (п.п. 3, 4);

- акти приймання-передачі основних засобів комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передаються виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) з володіння та користування ПАТ «Київенерго» у зв'язку з припиненням Угоди, що на момент передачі обліковуються за СВП «Київські теплові мережі» АТ «Київенерго» від 30.04.2018.

Отже, вказаними документами підтверджено факт закріплення за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 на праві господарського відання майна, яке обліковувалось за СВП «Київські теплові мережі» та яким володів та користувався АТ «Київенерго», та щодо поставки газу на яке укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1513/1617-РО-41 від 07.09.2016.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи у зв'язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв'язок матеріального і процесуального права. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Водночас згідно з положенням ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» в редакції Закону України «Про внесення змін до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» №4521-VI від 15 березня 2012 року у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Отже, наведеною нормою визначено випадок правонаступництва за борговими зобов'язаннями між суб'єктом господарювання, який раніше використовував ЦМК з вироблення теплової енергії, та новим суб'єктом господарювання, який одержав таке майно в користування.

Правонаступництвом є перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Воно може бути універсальним або частковим (сингулярним). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов'язки того суб'єкта, якому вони належали раніше. Таке правонаступництво має місце у разі спадкування, припинення юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. За часткового (сингулярного) правонаступництва від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі права і обов'язки із збереженням самого зобов'язання, що має місце в даному випадку між ПАТ «Київенерго» та НАК «Нафтогаз України».

У главі 47 «Поняття зобов'язання. Сторони у зобов'язанні» ЦК України термін «зобов'язання» вживається у вузькому сенсі для позначення конкретного правового зв'язку між кредитором та боржником. Оскільки договір може містити, а в договорах в сфері підприємницької діяльності - зазвичай містить, комплекс прав та кореспондуючих їм обов'язків, то кредитора та боржника можна виявити тільки у простому зобов'язальному правовідношенні (наприклад, у грошовому зобов'язанні), а не в межах договору загалом. Таким чином, ЦК України регулює порядок заміни сторони в одному зобов'язальному правовідношенні, а не сторони в договорі (зобов'язанні в широкому сенсі).

Відповідно до Угоди від 17.09.2001, яка припинила свою дію, функції, які виконував АТ «Київенерго», надалі виконуватиме КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (у частині майна, яке закріплено за ним), а відтак відсутня потреба у договірних відносинах між АТ «Київенерго» та НАК «Нафтогаз України» щодо постачання енергоносіїв для експлуатації переданого КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» майна. Таким чином, відсутні підстави для висновку про існування сингулярного правонаступництва у договорі із НАК «Нафтогаз України». Тобто, по суті, відсутнє ані універсальне правонаступництво, ані сингулярне.

Законом встановлено обов'язок іншої особи щодо погашення боргів АТ «Київенерго» без передачі йому прав вимоги такого суб'єкта. Крім того, загальний зміст законодавства про оренду і концесію виключає покладення відповідальності орендаря по боргах користувача майном на власника майна (на кредитора за такими договорами).

Аналіз змісту ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» свідчить про покладення законодавцем обов'язку однієї особи відповідати за боргами іншої, проте питання передачі активів (прав вимоги до споживачів теплової енергії, яку поставлено внаслідок споживання енергоносії, та зобов'язання по оплаті яких передається) наведеною нормою не врегульовано, а відтак наслідками застосування наведеної норми закону можуть бути наступні: суб'єкт господарювання, якому надано в користування цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, стає боржником за борговими зобов'язаннями суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно. Тобто, попередній користувач майна залишається власником майна (майнових прав вимоги до споживачів теплової енергії), а новий користувач несе тягар боргових зобов'язань попереднього користувача, що призводить до одержання попереднім користувачем прибутку за рахунок нового користувача.

Частина 4 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» передбачає можливість не укладання договорів про постачання та транспортування енергоносіїв за умови не погодження порядку погашення заборгованості за попередній період, а частина 5 цієї ж статті - покладення на учасника (засновника) теплопостачальної або теплогенеруючої організації обов'язку із погашення боргу (незалежно від організаційно-правової форми такої юридичної особи та визначеного чинним законодавством розміру відповідальності учасника (засновника) юридичної особи за її зобов'язаннями).

Статтею 11 ГПК України передбачено, що:

- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1);

- суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2);

- якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії (ч. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 встановлено, що:

- верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України;

- таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Як вбачається із доповіді Венеціанської комісії «Про верховенство права» складовими верховенства права є обов'язковість зрозумілості, ясності та передбачуваності положень закону та обов'язковість реалізації владних повноважень відповідно до закону, справедливо та розумно.

Виходячи із суті спору у правовідносинах, що розглядаються судом, та викладених в даній ухвали обставин цих відносин, колегія суддів вважає за можливе і доцільне не застосовувати ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» до спірних правовідносин через їх суперечність нормам Конституції України з огляду на таке:

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право власності виникає лише за наявності певних юридичних фактів та за умови формування правового статусу конкретного власника, надання йому юридично забезпеченої можливості діяти у передбачених законом межах. Для реалізації закріпленого в Конституції України права власності потрібні галузеві закони, які встановлюють конкретні норми використання власником належного йому майна з урахуванням інтересів усіх суб'єктів правовідносин.

Наведені положення поширюються на всіх суб'єктів права власності, в тому числі на органи місцевого самоврядування (створювані ними комунальні підприємства).

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання природного газу № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016.

Предметом вказаного Договору є, згідно з п. 1.1 даного правочину, зобов'язання позивача поставити відповідачу у 2016 - 2017 роках природний газ, а відповідача - оплатити його на умовах цього Договору.

Загальні поняття підприємництва та відносин контролю суб'єктів господарювання врегульовані Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 145 ГК України визначено, що майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону.

Отже, суб'єкт підприємництва самостійно на свій ризик здійснює господарську діяльність, спрямовану на одержання прибутку та покращення майнового стану, який визначається сукупністю майнових прав та зобов'язань.

У випадку, коли кінцевий власник згадуваних у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» суб'єктів господарювання є одна особа, то позбавлення рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю не відбувається, адже через відносини контролю та залежність таких суб'єктів від однієї особи відсутні підстави для висновку про позбавлення права власності.

У той же час, покладення статтею 22 Закону України «Про теплопостачання» обов'язку суб'єкта господарювання приватної форми власності на орган місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) сплатити боргові зобов'язання, без передачі кореспондуючого цьому борговому зобов'язанню права вимоги до споживачів теплової енергії призводить до покращення майнового стану (збагачення) попереднього користувача за рахунок нового.

Отже, поширення такої норми до даних правовідносин свідчить про протиправне позбавлення органу місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) права розпорядження своєю власністю, та містить ознаки дискримінаційного підходу в частині визначення юридичної поведінки сторін господарських правовідносин з порушенням принципу рівності та пропорційності, а отже суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Закон України «Про внесення змін до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» ухвалювався з метою підсилення фінансової дисципліни теплопостачальних та/або теплогенеруючих організацій та додаткового забезпечення майнових прав постачальників енергоносіїв.

Системно-логічне та телеологічне (цільове) тлумачення норм частин 3-5 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» дає підстави для висновку про те, що вони утворюють цілісний механізм захисту майнових прав постачальника енергоносіїв і не встановлюють відповідальності власника цілісного майнового комплексу майна (індивідуально визначеного майна) з вироблення теплової енергії.

Законодавцем вводяться такі три гарантії постачальника енергоносіїв:

- правонаступництво в частині боргових зобов'язань попереднього користувача (частина 3);

- договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період (частина 4);

- учасник (засновник) теплопостачальної або теплогенеруючої організації у разі прийняття рішення про її ліквідацію забезпечує погашення боргу такої організації перед постачальниками енергоносіїв (частина 5).

Таким чином, правонаступництво, яке визначається ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» може виникати лише при реорганізації суб'єкта господарювання - користувача на підставі договорів оренди, концесії, тощо) цілісного майнового комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, а положеннями частини 5 закріплюється субсидіарна відповідальність учасника (засновника) теплопостачальної або теплогенеруючої організації за її зобов'язаннями, а також визначено, що такий учасник (засновник) має розраховуватися за борговими зобов'язаннями при ліквідації такого суб'єкта.

Вказана норма є справедливою, адже саме учасник (засновник) юридичної особи приймає обов'язкові для суб'єкта господарювання рішення та повинен нести відповідальність за свої рішення.

При цьому, у випадку передачі комплексу з вироблення теплової енергії від одного користувача до іншого (за умови, що кінцевим їх власником є різні особи) відбудеться перехід зобов'язань до нового суб'єкта, а відтак і зміна особи (кінцевого учасника (власника)), який забезпечуватиме гарантію, передбачену частиною 5 такої норми.

Це призведе до безпідставного звільнення учасника (засновника) попереднього користувача теплопостачальної або теплогенеруючої організації від обов'язку по забезпеченню боргів. Оскільки, на момент прийняття учасником (засновником) попередньої теплопостачальної або теплогенеруючої організації рішення про її ліквідацію, така особа не матиме боргів (такі борги будуть переведені на іншу особу згідно частини 3).

Вказане свідчить про неузгодженість наведених норм одного закону та про поширення передбаченого ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» виключно на правонаступництво користувачів комплексів з вироблення теплової енергії, залежних від одного кінцевого власника.

Наведена норма ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» свідчить про протиправне втручання у право власності власника цілісного майнового об'єкта з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що власником цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії, який знаходився в користуванні АТ «Київенерго» та який було закріплено за КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», є територіальна громада міста Києва, яка здійснює свої розпорядчі повноваження через Київську міську раду.

Відповідно до положень цивільного законодавства правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Підставою передачі такого комплексу в користування ПАТ «Київенерго» була Угода щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 станом на дату укладення якої вона не передбачала можливості обтяження такого цілісного майнового комплексу відносинами правонаступництва в частині боргових зобов'язань АТ «Київенерго» щодо сплати коштів за спожиті енергоносії.

Отже, на момент укладання вказаної угоди та виборі контрагента, міська влада не знала та не могла знати, що у 2012 році буде ухвалено закон, яким будуть врегульовані відносини правонаступництва, а територіальна громада міста Києва правомірно припускала та очікувала, що після припинення права користування АТ «Київенерго» таким комплексом, останній буде повернуто за відсутності будь-яких боргових зобов'язань вказаної особи.

Норми Закону України «Про внесення змін до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» не містять положень щодо їх поширення на угоди, укладені до набрання чинності цим законом, а їх застосування, як встановлено судом, по суті призводить до слідування (правонаступництва) тільки боргових зобов'язань за майном (комплексом з вироблення теплової енергії).

Тобто, з моменту набранням положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» чинності (квітень 2012 року) право територіальної громади міста Києва на розпорядження (в тому числі, шляхом передачі в управління іншій особі) належним їй майном стало обмеженим в частині необхідності покладення на будь-якого нового управителя додаткового обтяження (боргових зобов'язань попереднього управителя комплексу).

Прийняття законодавчої норми, яка покладає на будь-якого наступного користувача цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії боргових зобов'язань попереднього користувача призводить як до зменшення вартості такого цілісного майнового комплексу, так і до значного обмеження прав власника такого комплексу, оскільки, реалізуючи своє право власності в майбутньому, такий власник є обмеженим через покладення нормою закону на будь-якого користувача належного йому майна обов'язку відповідати за борги іншої особи.

Враховуючи, що на момент передачі майна в користування АТ «Київенерго» не існувало подібної норми, Київська міська влада не брала участі в управлінні та здійсненні господарської діяльності АТ «Київенерго» за час виникнення боргів, то положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» мають індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну (п. 3 рішення Конституційного Суду України від 30.05.2001 № 7-рп/2001).

Положеннями Цивільного та Господарського кодексу України визначена цивільно-правова (господарсько-правова) відповідальність, основними ознаками якої є те, що підставою відповідальності учасника відносин є вчинене ним правопорушення, а такий учасник відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання зобов'язання чи порушення правил здійснення діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення (ст. 218 ГК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Наведені норми визначають обов'язок особи самостійно нести відповідальність за взятими зобов'язаннями, хоча і передбачають можливість звільнення від відповідальності чи заміну зобов'язаної сторони.

Загальним правилом є неможливість покладення обов'язку боржника на третю особу не інакше як за волею такої особи, чи заміни у визначеному порядку в результаті універсального правонаступництва (переходу прав та обов'язків), чи такої заміни, яка слідує за передачею певного активу (права) (наприклад, покупець нерухомого майна, яке перебуває в оренді, автоматично стає зобов'язаною стороною за таким договором оренди).

Отже, у випадку повернення цілісного майнового комплексу (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії з користування ПАТ «Київенерго» Київська міська рада чи створення нею комунального підприємства, якому передано таке майно, не мають вибору та позбавлені можливості відмовитися від експлуатації такого об'єкту, що виключає твердження про наявність їх волевиявлення на прийняття боргів ПАТ «Київенерго».

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом положень цивільного законодавства похідні зобов'язання (інфляційні, 3% річних, пені, штрафи) автоматично слідують за основним зобов'язанням, а тому їх правонаступництво до КП «Київтеплоенерго» з огляду на правову природу їх виникнення - неправомірну поведінку ПАТ «Київенерго» щодо належного виконання договірного зобов'язання (ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України), суперечитиме принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності.

Отже, покладення зобов'язання (в т.ч. тих, що виникли внаслідок несвоєчасності виконання основного боргу) суб'єкта господарювання, який використовував майно, на іншого суб'єкта господарювання, якому таке майно надано у користування, за відсутності факту передачі буд-яких прав (в т.ч. які кореспондуються у попереднього користувача з таким обов'язком), на думку суду, свідчить про порушення принципу індивідуального характеру юридичної (цивільно-правової) відповідальність особи, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до даного спору норми ч. 2 ст. 61 Конституції України як норми прямої дії.

Водночас, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7807/18, у межах якої розглядалися вимоги, зокрема, АТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» про зміну правовідносин за договорами постачання природного газу (у т.ч. за договором № 1814/1617-БО-41) затверджено мирову угоду від 09.10.2018.

Зі змісту вказаної слідує, що КП «Київтеплоенерго» стало правонаступником АТ «Київенерго» за договором № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016 в частині основного боргу в сумі 1 234 994,86 грн., тобто в сумі, яка заявлена позивачем до стягнення як основний борг у цій справі № 910/5080/18.

Згідно з наданим суду першої інстанції КП «Київтеплоенерго» платіжним дорученням № 322735 (#11) від 31.10.2018 останнім позивачу перераховано 1 234 994,86 грн., які і становлять передану за мировою угодою заборгованість за договором № 1814/1617-БО-41 (п.1.1.10 таблиці - примітка суду).

Згідно з п. 1.7 мирової угоди порядок та умови погашення боргових зобов'язань можуть бути визначені/змінені окремим договором, укладеним між КП «Київтеплоенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Водночас предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості саме за договором № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016, підставою для заявлених позовних вимог, в свою чергу, є вказаний договір, а при розгляд спору сторін по суті суду слід встановлювати, чи були порушені відповідачем умови зазначеного договору, проте КП «Київтеплоенерго» не є стороною договору № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016 та, відповідно, не може порушити його умови адже умови сплати ним основного боргу в сумі 1 234 994,86 грн. встановлюється вказаною мировою угодою та окремим договором, укладеним між КП «Київтеплоенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України», дослідження яких не входить до предмету розгляду у спраів № 910/5080/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7808/18 частково затверджено мирову угоду, укладену 09.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», за якою Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», підтверджує та визнає, що стало і є правонаступником за борговими зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з оплати спожитих енергоносіїв (природного газу), зокрема, за договором № 1814/1617-БО-41 від 27.10.2016 в розмірі 1 234 994,86 грн. У вказаній угоді сторони визнали та погодили, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані відповідно до умов Договорів за борговими зобов'язаннями станом на дату підписання мирової угоди і тих, що будуть нараховані відповідно до умов договорів за борговими зобов'язаннями, не є предметом врегулювання цієї мирової угоди, а питання їх стягнення підлягає вирішенню у судовому порядку в рамках окремого судового спору/судових спорів. При цьому, сторони домовились, що наявність підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» таких нарахувань буде визначатися за результатами розгляду судами спорів за відповідними вимогами публічного Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Отже, КП «Київтеплоенерго» стало правонаступником ПАТ «Київенерго» лише в частині зобов'язань з оплати спожитого останнім природного газу, тобто в частині основного боргу, з дати затвердження мирової угоди, якою не було передбачено передання КП «Київтеплоенерго» боргу зі штрафних санкцій.

За таких обставин, положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» в частині їх поширення на суб'єктів господарювання, яким надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, кінцевий власник яких є відмінним від кінцевого власника суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним) суперечить положенням частини 4 ст. 13, ч.ч. 1, 4 ст. 41, ч. 2 ст. 61 Конституції України та не підлягають до застосуванню до даного спору.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для заміни Акціонерного товариства «Київенерго» на Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення за результатами розгляду клопотань Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про залучення до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яким у задоволенні вказаних клопотань відмовляється.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційних скаргах, апеляційні скарги Київської міської ради та Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягають задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України), а витрати Публічного акціонерного товариства «Київенерго» за подачу цієї скарги будуть розподілені при вирішенні апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18 задовольнити.

2. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18 задовольнити.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/5080/18 скасувати.

4. У задоволенні клопотань Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Акціонерного товариства «Київенерго» про залучення до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та заміну відповідача - Акціонерне товариство «Київенерго» правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовити.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 15.02.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк