ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 915/549/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року, м. Миколаїв, суддя Коваль С.М., повний текст складено 04.10.2018 року

у справі № 915/549/18

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»

про стягнення грошових коштів у сумі 71 854, 30 грн., з яких 41466,14 грн. - канальний збір, 30 388,16грн. корабельний збір по буксиру «Нібулон-5» з баржами,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон», в якій просило суд стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» заборгованість за договором про агентське обслуговування суден від 04.02.2017 року № 30-П-ХЕФ-14 в сумі 555 330 грн. 29 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» всупереч вимог ст. 22 Закону України Про морські порти України, п.п. 7.1, 2.1, 3.3, 8.1-8.2 Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 року за № 930/23462, та умов укладеного з Адміністрацією морських портів України договору від 04.02.2014 року № 30-П-ХЕФ-14, з урахуванням додаткових угод до нього, не оплачено портові збори за вхід 11 суден на зовнішній рейд Херсонського морського порту Херсон та вихід з зовнішнього рейду порту.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2018 року у справі №915/185/18 роз'єднано та виділено в самостійні провадження позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» корабельного, канального збору, нараховані за кожне проходження підхідного каналу в один кінець по акваторії Херсонського морського порту по кожному з 11 суден відповідача, які здійснювали перехід через акваторію Херсонського морського порту в період з 03.03.2015 року по 03.09.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2018 року відкрито провадження у справі №915/549/18 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» заборгованості у розмірі 71854 грн. 30 коп., з яких: 41466 грн. 14 коп. канальний збір, 30 388 грн. 16 коп. корабельного збору по буксиру «Нібулон-5».

У справі № 915/549/18 розглядаються позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» про стягнення заборгованості у розмірі 71854грн. 30 коп., з яких: 41466 грн. 14коп. канальний збір, 30 388 грн. 16 коп. корабельного збору по буксиру Нібулон - 5.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року у справі №915/549/18 (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належним чином оформлених відповідних актів наданих послуг хоча б з боку позивача, а також належних доказів направлення актів на адресу відповідача, оскільки додані до позовної заяви докази направлення рахунків (копії фіскальних чеків, списків) не можуть вважатися належними та допустимими доказами, враховуючи те, що з цих документів не можливо встановити, які саме акти, та по яким послугам направлялися на адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон».

Також, суд першої інстанції зазначив, що оскільки оскаржувані судна зареєстровані під прапором України, що вказано в документах на судно, їм надається право вільного переміщення по внутрішнім водним шляхам України.

Судно переміщувалось через морський порт Херсон та рухалось транзитом по судновому ходу р. Дніпро відображеному на навігаційних картах.

Доказами розташування суднового ходу на річці Дніпро є наступні документи: витяг з «Умовних знаків для карт внутрішніх водних шляхів №908», де зазначено , як на картах відображається судновий шлях; витяг з Лоційного опису річки Дніпро №105 з позначками основного суднового ходу; навігаційна річкова карта Нижнього Дніпра від Каховської ГЕС до гирла №3528.

Виходячи з вище вказаного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сам лише факт руху судна по водній поверхні річки Дніпро не є підставою для застосування Порядку №316, оскільки судно фактично рухалось по судновому ходу внутрішніх водних шляхів, які є обєктами загального користування.

Навіть за міжнародними нормами морського судноплавства транзитний рух не підлягає обкладенню жодним митом і податками або іншими зборами, за винятком плати, що стягуються за конкретні послуги. Посилаючись на діюче національне та міжнародне законодавство, а також з наявних матеріалів у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що судна ТОВ «Нібулон» не заходили до морського порту Херсон, не швартувались до причалів, не ставили на якір в акваторії порту Херсон та не здійснювали вантажних операцій. Також, на думку суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні статей 74, 76, 77 ГПК України доказів надання відповідачу послуг за договором № 3-П-ХЕФ-14 від 04.02.2014, доказів складання та надсилання актів виконаних робіт (послуг) та доказів в підтвердження здійснення відповідачем замовлення позовні вимоги щодо стягнення корабельного збору задоволенню не підлягають.

Щодо підхідного каналу Херсонського морського порту, то суд зазначив, що такої споруди як судноплавний канал (яма в землі), потребують лише судна з великою осадкою (7,6 м та більше), які не можуть пройти природними глибинами річки (4 м, гарантовані габарити ВВШ) і саме для них створюється гідротехнічна споруда, що підтверджує паспорт цього каналу. Відповідно до Паспорту каналу він будувався для розрахункового судна: довжина - 126 м, ширина - 21, 8 м, осадка - 7,1 м. Гранично допустимі габарити судна: довжина - 229 м, ширина - 32 м, осадка - 7,6 м. Габарити каналу: ширина 100 м, глибина - 8,25 м. Проте, на момент проходу р. Дніпро суден зазначених в позові підхідного каналу Херсонського морського порту взагалі не існувало в якості гідротехнічної споруди.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суд із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року у справі №915/549/18 скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю вказаного рішення та таким, що підлягає скасуванню. Зокрема, скаржник зазначає, що «право вільного переміщення по внутрішнім водним шляхам України» на, яке посилається суд, не надає права на звільнення від сплати портових зборів, а тому висновок щодо ототожнення «права вільного переміщення по внутрішнім водним шляхам України» та права на звільнення від сплати портових зборів скаржник вважає необґрунтованим.

Нормативно-правові акти, на які послався суд першої інстанції, а саме Водний кодекс України та Постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних" від 12.06.1996 року № 640, не містять розяснень або будь-яких положень щодо застосування порядку справляння портових зборів. Єдиним нормативно-правовим актом, що регламентує нарахування та стягнення портових зборів є Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, в якому не передбачено звільнення від сплати портових зборів для суден, які мають «права вільного переміщення по внутрішнім водним шляхам України».

Скаржник зазначає, що відповідачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував факт руху суден саме судновим ходом чи взагалі його наявності в акваторії морського порту Херсон з зазначенням координат та розташування. Окрім того, Порядком справляння та розміри ставок портових зборів взагалі не передбачено звільнення від сплати корабельного збору у разі руху судна транзитом або судновим ходом.

Апелянт посилається на приписи статті 1 Закону України «Про морські порти України», якою, окрім поняття акваторії, встановлено, що судновий хід - водний простір, призначений для транзитного руху суден між портами, позначений на місцевості і на карті та визначений засобами навігаційного обладнання.

Виходячи з вказаного терміну, судновий хід призначений для транзитного руху саме між портами, а не в акваторії відповідного порту, окрім того він має бути позначений на місцевості засобами навігаційного обладнання.

Проте, якими саме доказами та документами підтверджується факт руху судновим ходом суден Відповідача в рішенні не зазначено, чи взагалі факт його наявності в акваторії морського порту Херсон з зазначенням координат та розташування з зазначенням відповідним засобів навігаційного обладнання.

Отже, на думку скаржника, Відповідачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував факт руху суден саме судновий ходом чи взагалі його наявності в акваторії морського порту Херсон з зазначенням координат та розташування.

Посилання суду щодо того, що зазначені в позові судна не швартувались до причалу та не ставали на якір в акваторії морського порту Херсон, що підтверджує службова записка судноплавної компанії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» та не спростовано позивачем, скаржник вважає помилковими, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному документу, адже вказаний документ є лише документом внутрішнього обігу позивача і не встановлює жодних фактів або обставин щодо швартування чи постановки на якір, виключно Порядком оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, що затверджений наказом Мінінфраструктури від 27.06.2013 року № 430, визначено порядок та перелік документів, що підтверджують прихід та вихід судна в акваторію порту, а й відповідно факт постановки судна біля причалу чи на якір.

Також, за доводами апелянта, в рішенні суду першої інстанції зазначено, що термін «вхід судна в порт» регулюється нормами міжнародного і національного права, що неможливо ототожнювати з «фактичним перетином координат порту». Відповідно до розділу 2 Конвенції про полегшення міжнародного морського судноплавства 1965р. (Конвенцію прийнято постановою Кабінету Міністрів України №775 від 21.09.1993) прибуття судна - це постановка судна, яке прибуло в порт, на якірну стоянку або біля причалу «час прибуття: час постановки судна, яке прибуло в порт на якірну стоянку або біля причалу». На що, скаржник зазначає, що розяснення поняття «прибуття судна», що наводить суд в зазначеному тлумаченні взагалі відсутнє у вказаній Конвенції та використовується виключно на користь аргументів Відповідача.

Застосування судом першої інстанції ст. 127 Конвенції Організації Об'єднаних Націй з морського права 1982 року, ратифікованої Законом України від 03.06.1999 року № 728-ХІV, транзитний рух не підлягає обкладенню жодним митом і податками або іншими зборами, за винятком зборів, що стягуються за конкретні послуги, надані у зв'язку з таким рухом, на думку скаржника також є помилковим, так як вказана стаття відноситься до частини X цієї конвенції, а саме: «Право государств, не имеющих выхода к морю, на доступ к морю и от него и на свободу транзита», тобто посилання на вказану норму міжнародного права взагалі безпідставне та необґрунтоване, адже ця стаття не відноситься до предмету розгляду справи, а лише гарантує звільнення від транзитних зборів країнам, які не мають виходу до моря.

Враховуючи викладене, скаржник вважає висновки суду щодо наявності підстав для звільнення суден Відповідача від сплати корабельного збору необґрунтованими.

Щодо канального збору скаржник зазначає, що в п. 3.3. Порядку, в редакції, що діяла на момент проходження судна відповідача, встановлено, що нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження підхідного каналу судном в один кінець і кожне проходження підхідного каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об'єму судна за ставками, наведеними в додатку 4 до цього Порядку.

Пунктом 3.5. Порядку було передбачено, що для суден, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,5 метра, ставки канального збору застосовуються з коефіцієнтом 0,38, крім морського порту Білгород-Дністровський та каналу Прорва.

Тобто, суд першої інстанції проігнорував положення нормативного акту, що прямо передбачає справляння канального збору за проходження підхідного каналу судном транзитом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року у справі № 915/549/18, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

03.01.2019 року від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» через канцелярію Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в якому відповідач просив суд залишити апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму. В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Здійснивши аналіз вищезазначених норм Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 915/549/18 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 71 854 грн. 30 коп.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року у справі №915/549/18 є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» («адміністрація») та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» («агент») було укладено договір про агентське обслуговування суден від 04.02.2014 року № 30-П-ХЕФ-14, яким визначено порядок взаємовідносин між адміністрацією та агентом у разі здійснення агентом обслуговування суден, як під іноземним прапором, так і під Державним прапором України, які заходитимуть до акваторії морського порту Херсон або проходитимуть через акваторію морського порту транзитом.

Відповідно до п. 2.1 договору адміністрація обслуговує судна в порядку, передбаченому Зводом Звичаїв Херсонського морського порту, обов'язковими постановами Херсонського морського порту, Законом України «Про морські порти України» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2.3 договору адміністрація нараховує та стягує згідно з чинним законодавством України, портові збори, збори та плати з суден, що плавають під Державним прапором України та іноземним прапором і заходитимуть до акваторії морського порту Херсон, або проходитимуть через акваторію морського порту Херсон транзитом.

У п. 2.4 договору передбачено, що адміністрація надає послуги за письмовою заявкою і з оплатою за рахунок агента за тарифами, які діють в адміністрації на момент надання цих послуг, а саме: надає послуги з оформлення приходу/ відходу суден і засвідчення вантажних документів печаткою службою капітана морського порту (п.п. 2.4.1); оформляє і видає постійні і разові перепустки співробітникам агента для обслуговування суден на території адміністрації, а також в'їзду на території адміністрації автотранспорту агента (п.п. 2.4.2); надає послуги з чергування пожежної автомашини (п.п. 2.4.3); здійснює бункерування технічною водою суден, які обслуговує агент, за допомогою пожежного автомобіля (п.п. 2.4.4); надає послуги з приймання та послідуючої передачі спец організаціям на утилізацію підсланенних/ пьяльних, фекальних вод, карантинного сміття і харчових відходів (п.п. 2.4.5).

Пунктами 2.10, 2.11 договору передбачено, що адміністрація надає агенту відповідно до п. 4.1, 4.2 і 4.3 розділу 4 договору, рахунки за нараховані портові збори, збори і плати, а також рахунки та інші необхідні документи за послуги, що надаються адміністрацією суднам; направляє агенту у відповідності до п. 4.5 оформлені та підписані уповноваженою особою адміністрації акти виконання робіт (надання послуг).

За змістом п. 3.5, 3.6 договору агент оформляє прихід і відхід суден в порядку черги та відповідно до вимог обов'язкових постанов Херсонського морського порту; до початку проведення вантажних або інших операцій на суднах, а в інших випадках-заздалегідь до виходу/ відходу судна з/ від акваторії морського порту Херсон, подає у відділ зборів і доходів адміністрації заявки та завірені копії обмірних свідоцтв, класифікаційних свідоцтв судна на виписку дисбурсментських рахунків по нарахуванню портових зборів, зборів і плат та інших наданих послуг.

У відповідності до п. 3.20 договору агент зобов'язаний підписати надані адміністрацією акти виконаних робіт (надання послуг) належно вповноваженою особою, скріпити печаткою та повернути адміністрації по одному примірнику таких актів у строк протягом п'яти банківських днів з дати отримання актів виконання робіт (надання послуг) агентом під підпис, або у строк десяти банківських днів з дати відправлення актів поштою на адресу агента; у випадку відмови від підписання, неповернення таких актів виконаних робіт (надання послуг) протягом десяти банківських днів від дати надсилання адміністрацією/ або протягом п'яти банківських днів з дати отримання під підпис представником агента, вважається, що акти є погодженими сторонами та надані послуги підлягають оплаті.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що порядок справляння, розмір ставок портових зборів, зборів і плати, плати за забезпечення проведення криголамних робіт суден та інших спеціалізованих тарифів адміністрації, підлягають державному регулюванню та визначаються відповідно до нормативно-правових актів згідно з чинним законодавством; у разі внесення змін та (або) доповнень до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні портові збори, зборів і плати, плати за забезпечення проведення криголамних робіт суден, льодове проведення суден та інші спеціалізовані тарифи адміністрації, під час розрахунків, застосовують вищезазначені нормативно-правові акти з урахуванням змін та (або) доповнень з моменту набрання чинності та (або) доповненнями; оплати портових зборів здійснюється агентом до виходу суден з/ від акваторії/ причалів морського порту Херсона на підставі дисбурсменських рахунків адміністрації відповідно до вимог чинного законодавства України; у разі несплати агентом зборів у встановленому порядку капітан порту може відмовити у вигляді дозволу на вихід судна з порту згідно з ст. 91 КТМ України; витрати, пов'язані капітаном порту цього права покладається на агента.

У пункті 4.3 договору сторонами узгоджено перелік послуг адміністрації, які надаються за письмовою заявкою агента та оплачуються агентом згідно з діючими на момент надання цих послуг тарифами адміністрації.

Згідно з п. 4.4 договору оплата зборів і плат за послуги, що надаються суднам згідно з чинним законодавством України, та оплата інших додаткових послуг адміністрації та зборів проводиться агентом згідно з остаточними рахунками адміністрації з додаванням підтверджуючих документів, в тому числі актів виконання робіт (надання послуг), які попередньо направляються факсом або по електронній пошті на адресу агента, потім протягом доби вручається представнику агента під підпис (при цьому представник агента повинен бути належним чином уповноважений і мати довіреність для одержання від адміністрації документів (для агента) або направляє адміністрація направляє рахунки, підтверджуючі документи та акти виконання робіт (надання послуг) поштою на адресу агента; якщо рахунок, підтверджуючі документи та акти виконання робіт (надання послуг) надаються агенту адміністрацією під підпис-оплата повинна бути здійснена протягом п'яти банківських днів з дати отримання таких документів, а якщо зазначені документи відправляються поштою, то оплата здійснюється протягом десяти банківських днів з дати відправлення таких документів.

Відповідно до п. 4.5 договору плату рахунків адміністрації агент здійснює відповідно до чинного законодавства України про здійснення розрахунків: для суден, які плавають під іноземним прапором у доларах США; для суден, які плавають під прапором України в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату надання послуг.

У розділі 11 визначені місцезнаходження, адреси та банківські реквізити сторін.

Договір набирає чинності з 04 лютого 2014 року та діє по 31 грудня 2014 року; сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до правовідносин, що виникли між ними з 01 січня 2014 року; договір може бути пролонгований на наступний рік, за умови направлення відповідного листа на адресу адміністрації протягом 30 діб до позначеного терміну припинення дії договору та за умови обов'язкового укладення відповідної додаткової угоди до цього договору (п. 9.1, 9. 2 договору).

18.03.2014 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до вказаного договору, якою внесено зміни до п. 4.3.2, 4.3.3 розділу 4 відносно порядку розрахунків.

Додатковою угодою від 30.12.2014 року № 2 до договору сторонами доповнено вказаний договір п. 2.12 та викладено його у наступній редакції: «З 01 січня 2015 року адміністрація зобов'язується надавати агенту податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством, електронного цифрового підпису уповноваженої особи, та зареєстровану в ЄРПН; податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань адміністрації; адміністрація забезпечує реєстрацію податкової накладної в ЄРПН та її надання агенту протягом 14 календарних днів з моменту виникнення податкових зобов'язань; підтвердженням про реєстрацію податкової накладної адміністрації та/ або розрахунку коригування до ЄРПН є повідомлення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування з ЄРПН; у разі невиконання (неналежного виконання) зазначених зобов'язань, у тому числі якщо надіслані податкові накладні та/ або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених Податковим кодексом України, адміністрація сплачує агенту штраф у розмірі суми ПДВ, зазначеної (що підлягають зазначенню) у відповідній податковій накладній та/ або розрахунку коригування».

Також додатковою угодою від 30.12.2014 року № 2 сторони змінили п. 9.1, 9.2 та продовжили строк дії договору до 31 грудня 2015 року.

Межі акваторії морського порту Херсон встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2008 року № 1132 «Про межі акваторії морського порту Херсон».

Схематичний план морського порту Херсон з підходами та акваторія порту є Додатком № 2 до Обов'язкових постанов по морському порту Херсон.

Позивач зазначає, що проходження суден відповідача до терміналів відповідача неможливе без проходження через акваторію морського порту Херсон транзитом.

У позовній заяві зазначено, що згідно з даними журналу реєстрації приходів та журналу реєстрації виходів служби капітана морського порту Херсон, зареєстровано прохід буксиру «Нібулон-5» з баржами: НБЛ-009, НБЛ-020 (16.03.2015), НБЛ-001, НБЛ-007 (05.05.2015), НБЛ 009, НБЛ-022 (19.05.2015), НБЛ 005, НБЛ 010 (05.06.2015), НБЛ-003, НБЛ-011 (20.06.2015), НБЛ- 019 НБЛ-018 (01.07.2015), НБЛ-001, НБЛ-002 (26.07.2015), НБЛ-022, НБЛ-003 (14.08.2015), НБЛ-003, НБЛ-012 (21.08.2015), НБЛ-007, НБЛ-001 (02.05.2015), НБЛ-007, НБЛ-009, (15.05.2015), НБЛ-002, НБЛ-022 (30.05.2015), НБЛ-001, НБЛ-008 (15.06.2015), НБЛ-003, НБЛ-009 (26.06.2015), НБЛ-011, НБЛ-018 (06.07.2015), НБЛ-001, НБЛ-023 (28.07.2015),НБЛ-006, НБЛ-002 (18.08.2015), НБЛ-023, НБЛ-024 (25.08.2015).

На підставі викладеного, позивачем здійснено нарахування корабельного збору за прохід акваторією порту суден відповідачем та канального збору за прохід Підхідним каналом до Херсонського морського порту, а саме рахунки:

№1699 від 17.03.15 на суму 4270,42 грн (канальний збір 2053,66, корабельний збір 1505,02 )

№2981 від 05.05.15 на суму 4158,07 грн. (канальний 1999,60, корабельний 1465,46),

№3017 від 05.05.15 на суму 4174,85 грн. (канальний 2007,72, корабельний 1471,32),

№3450 від 20.05.15 на суму 4063,79 грн. (канальний 2345,11, корабельний 1718,68)

№3464 від 20.05.15 на суму 4369,68 грн. (канальний 2101,41, корабельний 1539,99)

№3797 від 02.06.15 на суму 4158,22 грн (канальний 1999,72, корабельний 1465,46)

№4921 від 07.06.15 на суму 4142,36 грн (канальний 1996,9, корабельний 1463,4)

№3949 від 08.06.15 на суму 4151,48 грн (канальний 1996,48, корабельний 1463,09)

№4238 від 16.06.15 на суму 4160,40 грн (канальний 2000,75, корабельний 1466,25)

№4439 від 23.06.15 на суму 4213,80 грн (канальний 2026,42, корабельний 1485,08)

№4625 від 30.06.15 на суму 4187,45грн (канальний 2013,79, корабельний 1475,75)

№4725 від 02.07.15 на суму 4149,70 грн (канальний 1995,63, корабельний 1462,45)

№5469 від 27.07.15 на суму 4349,44 грн (канальний 2091,66, корабельний - 1532,87)

№6537 від 18.08.15 на суму 4349,99 грн (канальний 2510,35, корабельний 1839,64)

№6439 від 14.08.15 на суму 4226,96 грн (канальний 2439,36, корабельний 1787,60)

№7561 від 26.08.15 на суму 4352,51грн (канальний 2511,73, корабельний 1840,78)

№7580 від 26.08.2015 на суму 4365,18 грн (канальний 2519,09, корабельний 1846,09)

- на загальну суму 71854,30 грн.

Посилаючись на неоплату відповідачем зазначених рахунків, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про морські порти України" акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об'єкта (об'єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден.

Морський порт визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов'язаних з цим видів господарської діяльності (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України").

Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про морські порти України" межами морського порту є межі його території та акваторії.

Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.

Акваторія порту Херсон відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2008 року № 1132 «Про межі акваторії морського порту Херсон» включає:

- акваторію рейду, верхня межа якого перетинає р. Дніпро, з'єднуючи точки з такими координатами: 46 град. 38' 03,0» північної широти, 32 град. 38' 02,0» східної довготи; 46 град. 37' 54,0» північної широти, 32 град. 38' 14,0» східної довготи;

- водний простір вниз за течією затонів № 1 і 2, рукав р. Кошова до меридіану 32 град. 36' 00,0» східної довготи, акваторії річок Дніпро, Вільховий Дніпро, Рвач до меридіана 32 град. 18' 00,0» східної довготи;

- акваторію підхідного каналу завширшки 50 метрів, що простягається від Херсонського морського каналу до кар'єру Рибальче, та власне кар'єр.

Статтею 22 Закону України "Про морські порти України" передбачено, що у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.

Розділом ІІ Порядку справляння врегульовано порядок справляння корабельного збору, яким передбачено, що із суден груп А, Б і Г корабельний збір справляється за одиницю умовного об'єму судна (за 1 куб. м об'єму судна) за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку.

Таким чином, для справляння корабельного збору значення має вхід/вихід в/з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів).

З матеріалів справи вбачається, що судно Нібулон-5 рухалось судновим ходом р. Дніпро (відображений на навігаційних картах та Лоціях р. Дніпро) транзитом - без заходу в морський порт Херсон, що визнається Позивачем. Судна не здійснювали заходу до морського порту Херсон, не ставали у причалів або на якірну стоянку морського порту Херсон (термін «захід судна в порт» врегульований нормами міжнародного і національного права), не здійснювали вантажних операцій в морському порту Херсон - не користувались водним простором внутрішніх водних шляхів - як об'єктом портової інфраструктури - Акваторією.

Морський порт Херсон не нараховував суднам адміністративний збір, який нараховується судну при заході в порт, оскільки відсутній факт заходу судна в морський порт Херсон.

Відносно підхідного каналу Херсонського морського порту, то він створений для суден з осадкою 7,1 м., а судна заявлені в даному позові з осадкою до 3,56м. при проходженні р. Дніпро не потребують використання такої гідротехнічної споруди (ями в землі), оскільки їм для проходження достатньо природних глибин річки та гарантованих габаритів внутрішніх водних шляхів. До того ж Регістром судноплавства дана гідротехнічна споруда була зареєстрована 02.12.2015 року, Свідоцтво про придатність гідротехнічної споруди до експлуатації СП-22-107.1- 4-138-16 отримано 28.11.2016 року, а судна заявлені в позові проходили по р. Дніпро в 2015 році.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про морські порти України» у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.

Розмір портових зборів та порядок їх сплати встановлені Порядком про портові збори, затвердженим наказом Міністерством інфраструктури України від 27.05.2013 року №316 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462.

Відповідно листа Міністерства інфраструктури України від 07.04.2016 року №4244/3-16/27 справляння портових зборів передбачає надання певних опосередкованих послуг. В складі корабельного збору - використання портової акваторії, призначеної для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден.

У п.2.1. Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, який затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року №316 із суден груп А, Б 1 Г корабельний збір справляється за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку.

З аналізу положень Порядку №316 вбачається що, корабельний збір нараховується за користування акваторією порту, тобто базою ціноутворення є вся акваторія з урахуванням сукупності всіх її складових: водних просторів, рейдів тощо.

У пункті 2.7 Порядку встановлено, що із суден групи В корабельний збір справляється за кожне заходження в морський порт і вихід з нього за такими ставками: 1) у закордонному плаванні: 64 долари США із судна, буксира; 32 долари США з одиниці (баржа, ліхтер); 2) у каботажному плаванні: 16 доларів США із судна, буксира; 8 доларів США з одиниці (баржа, ліхтер).

Позивачем зазначено, що згідно з даними журналу реєстрації приходів та журналу реєстрації виходів служби капітана морського порту Херсон, зареєстровано прохід буксиру «Нібулон-5» з баржами: НБЛ-009, НБЛ-020 (16.03.2015), НБЛ-001, НБЛ-007 (05.05.2015), НБЛ 009, НБЛ-022 (19.05.2015), НБЛ 005, НБЛ 010 (05.06.2015), НБЛ-003, НБЛ-011 (20.06.2015), НБЛ- 019 НБЛ-018 (01.07.2015), НБЛ-001, НБЛ-002 (26.07.2015), НБЛ-022, НБЛ-003 (14.08.2015), НБЛ-003, НБЛ-012 (21.08.2015), НБЛ-007, НБЛ-001 (02.05.2015), НБЛ-007, НБЛ-009, (15.05.2015), НБЛ-002, НБЛ-022 (30.05.2015), НБЛ-001, НБЛ-008 (15.06.2015), НБЛ-003, НБЛ-009 (26.06.2015), НБЛ-011, НБЛ-018 (06.07.2015), НБЛ-001, НБЛ-023 (28.07.2015),НБЛ-006, НБЛ-002 (18.08.2015), НБЛ-023, НБЛ-024 (25.08.2015).

На підставі даних з журналу реєстрації виходів і приходів суден служби капітана морського порту Херсон та враховуючи умови договору від 04.02.2014 року № 30-П-ХЕФ-14 позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з нарахованого корабельного збору.

Судом першої інстанції при розгляді справи враховано, що зазначені в позові судна зареєстровані під прапором України. Держава прапору вказана в документах на судно.

За нормами Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316 кваліфікуючим критерієм стягнення «корабельного збору» є «Акваторія морського порту».

В силу ст. 21 Закону України «Про морські порти України» тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.

Корабельний збір не є платежем, який надходить до загальнодержавного або місцевого бюджету (лише адміністративний збір), фактично це державна фіксована ціна, встановлена уповноваженим органом, про що прямо вказано в Законі України «Про морські порти України», Порядку №316.

Відповідно до п. 5.2 Наказу Міністерства інфраструктури України "Порядок обліку та використання коштів від портових зборів" від 27.05.2013 року № 316 (розділ V. Порядок оперативного обліку і звітності про доходи від портових зборів та їх використання) загальна сума отриманих (нарахованих) підприємством доходів від портових зборів за звітний період визначається на підставі первинних документів та відповідних розрахунків за кожним портовим збором окремо.

Пунктом 1.2 вказаного Порядку передбачено, що згідно з ч. 3-5 ст. 22 Закону України «Про морські порти України» портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме: канальний збір справляється на користь власника каналу; корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України «Про морські порти України».

За приписами ст. 67 Водного кодексу України внутрішні морські води та територіальне море є внутрішніми водними шляхами загального користування. Перелік внутрішніх водних шляхів, віднесених до категорії судноплавних, затверджується Кабінетом Міністрів України.

За нормами постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних» від 12.06.1996 року № 640 річка Дніпро відноситься до судноплавних внутрішніх водних шляхів.

З матеріалів справи вбачається, що судна відповідача проходили морський порт Херсон та рухались транзитом по судновому ходу р. Дніпро відображеному на навігаційних картах.

Відповідно до Положення про навігаційне забезпечення судноплавства на внутрішніх водних шляхах України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.06.2007 року №498 судновий хід (фарватер) водний простір на внутрішньому водному шляху, призначений для руху суден і позначений на місцевості і на карті; крім того, це безпечний у навігаційному відношенні прохід по водному просторі, означений засобами навігаційного обладнання.

На підтвердження розташування суднового ходу на річці Дніпро матеріали справи містять наступні документи: витяг з «Умовних знаків для карт внутрішніх водних шляхів № 908», де зазначено, як на картах відображається судновий шлях; витяг з Лоційного опису річки Дніпро № 105 з позначками основного суднового ходу; навігаційна річкова карта Нижнього Дніпра від Каховської ГЕС до гирла № 3528.

У звязку з цим, судова колегія погоджується з судом першої інстанції про те, що сам лише факт руху судна по водній поверхні річки Дніпро не є підставою для застосування Порядку № 316, оскільки судно фактично рухалось по судновому ходу внутрішніх водних шляхів, які є об'єктами загального користування.

У ст. 127 Конвенції Організації Об'єднаних Націй з морського права 1982 року, ратифікованої Законом України від 03.06.1999 року № 728-ХIV, визначено, що транзитний рух не підлягає обкладенню жодним митом і податками або іншими зборами, за винятком зборів, що стягуються за конкретні послуги, надані у зв'язку з таким рухом.

З урахуванням норм міжнародного права та чинного законодавства України, слід погодитись з відповідачем, що транзитний рух не підлягає обкладенню жодним митом і податками або іншими зборами, за винятком плати, що стягується за конкретні послуги.

Судова колегія зауважує, що зазначені в позові судна не швартувались до причалу та не ставали на якір в акваторії морського порту Херсон, що підтверджує службова записка судноплавної компанії відповідача та не спростовано апелянтом по справі.

Термін «вхід судна в порт» регулюється нормами міжнародного і національного права, що неможливо ототожнювати з «фактичним перетином координат порту».

Відповідно до розділу 2 Конвенції про полегшення міжнародного морського судноплавства 1965 року прибуття судна це постановка судна, яке прибуло в порт, на якірну стоянку або біля причалу «час прибуття: час постановки судна, яке прибуло в порт на якірну стоянку або біля причалу».

Згідно з пунктом 1.2 Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту: прихід судна постановка судна на якір в акваторії порту або швартування судна до причалу, розташованого в акваторії порту, у визначеному адміністрацією морського порту місці; вихід судна відправлення судна від причалу, розташованого в акваторії порту, або з якірної стоянки в акваторії порту.

Апелянтом не спростовано висновків суду, що судно не здійснювало постановку судна на якір в акваторії порту або швартування судна до причалу розташованого в акваторії порту. При цьому, відповідач надав Службову записку керівника судноплавної компанії відповідача, в якій зазначено, що судна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» не здійснюють вантажні операції в акваторії морського порту Херсон, не здійснюють постановку судна на якір в акваторії порту або швартування судна до причалу, розташованого в акваторії порту.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про помилкове врахування судом службової записки судноплавної компанії ТОВ СП «Нібулон», який є документом внутрішнього обігу позивача, та зазначає, що позивачем не доведено факту швартування до причалу Херсонського морського порту жодними належними та допустимими доказами.

Господарський договір, як головна підстава виникнення договірних відносин, є основною правовою формою організації економічних відносин між рівноправними субєктами господарювання, при цьому, договір не є первинним документом, оскільки він свідчить лише про намір вчинити будь-які дії, але не підтверджує факт їх здійснення.

Відповідно до п. 5.2 Наказу Міністерства інфраструктури України "Порядок обліку та використання коштів від портових зборів" від 27.05.2013 року № 316 (розділ V Порядок оперативного обліку і звітності про доходи від портових зборів та їх використання) загальна сума отриманих (нарахованих) підприємством доходів від портових зборів за звітний період визначається на підставі первинних документів та відповідних розрахунків за кожним портовим збором окремо.

Відповідно до ст. ст. 1,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року (із змінами та доповненнями) (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, фактом підтвердження отримання/надання товару або послуг є виключно первинні документи, які відображаються в регістрах бухгалтерського обліку відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 4.4 договору оплата зборів і плат за послуги, що надаються суднам згідно з чинним законодавством, проводиться агентом відповідно до остаточних рахунків адміністрації з додаванням підтверджуючих документів, в тому числі ОСОБА_2 виконання робіт (надання послуг), які попередньо направляються факсом або по електронній пошті на адресу агента, потім протягом доби вручається представнику агента під підпис або направляє рахунки, підтверджуючі документи та ОСОБА_2 виконання робіт (надання) послуг поштою на адресу агента.

Отже, виходячи з системного аналізу пунктів 2.4, 3.20, 4.3, 4.4 договору №30-П-ХЕФ-14 від 04.02.2014 та Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316, судова колегія зазначає, що факт надання послуг за договором №30-П-ХЕФ-14 від 04.02.2014 повинен підтверджуватись актами приймання-передачі, які свідчать про реальність здійснення операцій та які адміністрація надає агенту під підпис або направляє поштою.

Проте, матеріали справи не містять актів приймання-передачі наданих послуг, відповідно до довідки начальника служби системного адміністрування ТОВ СП "Нібулон" відсутній факт передачі даних в електронному вигляді між електронними адресами сторін в період з 01.03.2015 по 01.10.2015 року (т.2 а.с.12)

Також судом першої інстанції правомірно зазначено, що матеріали справи не містять належним чином оформлених відповідних актів наданих послуг хоча б з боку позивача, а також належних доказів направлення актів на адресу ТОВ СП "Нібулон", оскільки додані до позовної заяви докази направлення рахунків (копії фіскальних чеків, списків) не можуть вважатися належними та допустимими доказами, враховуючи, що з цих документів не можливо встановити, які саме акти, та по яким послугам направлялися на адресу ТОВ СП «Нібулон».

Судова колегія вважає обгрунтованими аргументи відповідача про те, що описи, додані до фіскальних чеків поштових відділень, складені не поштовим відділенням, як Опис вкладення цінного листа, а фактично складались працівниками Позивача без відмітки поштового відділення про те, що саме ці документи були відправлені, при цьому в зазначених описах не вказані ОСОБА_2 виконаних робіт. Відповідно до інформації офіційного сайту ДП «Укрпошта» відповідними номерами поштових відправлень зазначається, що такі відправлення у системі не зареєстровані.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що в порушення зазначених норм ГПК України позивачем не надано до суду належних доказів надання послуг, доказів складання та надіслання актів виконаних робіт (послуг) та доказів в підтвердження здійснення відповідачем замовлення, тому судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з недоведеністю.

Що стосується нарахування канального збору, судова колегія зазначає наступне.

На відміну від п. 3.1 Порядку №316, який містить певний перелік індивідуально визначених обєктів - каналів, п.3.3 Порядку №316 містить узагальнюючий термін «підхідний канал» а не конкретні канали.

За даними з Реєстру морських портів України в експлуатації у морського порту Херсон знаходиться 2 підхідних каналу (підхідний канал до карєру с. Рибальче, підхідний канал до Херсонського морського порту (річкова частина).

На арк. 6 Паспорту Акваторії міститься інформація про 3 підхідні канали в межах акваторії порт (підхідний канал до карєру с. Рибальче, підхідний канал Херсонського річкового порту, підхідний канал д Херсонського морського порту).

В позовній заяві позивач вказує Підхідний канал Херсонського морського порту, який розташований на р.Дніпро.

28.09.2009 року Україна приєдналась до Європейської угоди про найважливіші внутрішні водні шляхи міжнародного значення (УМВШ), учиненої 19 січня 1996 року у м. Женеві (Указ президента України "Про приєднання України до Європейської угоди про найважливіші внутрішні водні шляхи міжнародного значення. (УМВШ)" від 28.09.2009 року № 767/2009) річка Дніпро є внутрішнім водним шляхом Е-40 міжнародного значення Відповідно даного міжнародного документу внутрішні водні шляхи мають забезпечувати прохід суден з осадкою дна 4,5м.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать ді категорії судноплавних" від 12.06.1996 року № 640 річка Дніпро відноситься до судноплавних внутрішніх водних шляхів. Гарантовані габарити внутрішніх водних шляхів в даній частині р.Дніпро 3,65м.

Зазначене в позові судно Нібулон - 5 зареєстровано під прапором України, це надає йому право вільного переміщення по внутрішнім водним шляхам України в межах гарантованих габаритів.

Держава прапора вказана в документах на судно, доданих позивачем до позовної заяви. Мають осадку баржі 0,6 м. (в баласті), 3,56м. (в грузу), буксир 2,54м. і можуть здійснювати рух по р.Дніпро по судновим шляхам загального користування відповідно гарантованих глибин. При русі цих суден по р.Дніпро вони використовують природні глибини річки, гарантовані габарити внутрішніх водних шляхів і не потребують використання спеціальної гідротехнічної споруди.

Отже, судова колегія наголошує, що сам лише факт руху судна по водній поверхні річки Дніпро не є підставою для застосування Порядку №316, оскільки судно фактично рухалось по судновому ходу внутрішніх вод, які є обєктами загального користування.

Щодо підхідного каналу Херсонського морського порту, то такої споруди як судноплавний канал (яма в землі), потребують лише судна з великою осадкою (7,1м. та більше) які не можуть пройти природними глибинами річки і саме для них створюється гідротехнічна споруда, що підтверджує паспорт даного каналу.

Відповідно до Паспорту каналу він будувався для розрахункового судна: довжина -126м., ширина 21.8м., осадка 7,1 м, Гранично допустимі габарити судна: довжина -229м., ширина - 32м., осадка - 7.6м. Габарити каналу: ширина 100м., глибина - 8,25м.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції правомірно взято до уваги те, що осадка суден відповідача дозволяє прохід з використанням природних глибин р. Дніпро і не потребує додаткової гідротехнічної споруди.

Водночас під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач надав документи про реєстрацію гідротехнічної споруди 02.12.2015 року, яку Регістр судноплавства допустив до експлуатації в якості гідротехнічної споруди з 28.11.2016 року.

На момент проходу р.Дніпро суден зазначених в позові взагалі не експлуатувалась в якості гідротехнічної споруди. У позовній заяві та апеляційній скарзі вказані судна «групи В».

Відповідно до п. 3.7 Порядку № 316 (в редакції, яка діяла з 15.06.2013 року по 04.09.2015 року) судна групи Г (крім барж), що проходять каналом Прорва, судна групи В (крім буксирів та барж, що виконують комерційні вантажні рейси), а також судна груп Д та Е (крім тих, що виконують комерційні вантажні або вантажопасажирські рейси) звільняються від сплати канального збору.

Судна відповідача не здійснюють комерційних рейсів (за плату для сторонніх організацій, договори зі сторонніми організаціями на перевезення вантажів в даному випадку не укладались, судно перевозило вантаж відповідача, вантажовідправник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», вантажоотримувач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН»). По р. Дніпро судна перевозять зерно (власність відповідача) між філіями ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» для консолідації, накопичення і зберігання на елеваторах за видами зернових культур.

Отже, є правомірним висновок Господарського суду Миколаївської області про те, що на момент проходу р. Дніпро суден зазначених в позові підхідного каналу Херсонського морського порту взагалі не існувало в якості гідротехнічної споруди, що свідчить про необґрунтованість вимог позовної заяви у цій частині.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов'язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду. І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов'язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі №918/519/17.

Переглядаючи, в межах свої повноважень, судові рішення у даній справі, апеляційним господарським судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про те, що наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки оскаржуване рішення містить висновки, які визнаються судовою колегією законними та обґрунтованими.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року у справі № 915/549/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п1 ч.1 ст.275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 року у справі №915/549/18 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4