РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2019Справа № 910/13717/18
За позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О."

про зобов'язання виконати умови пункту договору поставки

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача - Лозовицький М.С.

від відповідача - не прибули

В судовому засіданні 31.01.2019 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду м. Києва звернулось з позовом приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" до товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." про зобов'язання виконати умови пункту договору поставки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення п. 5.2.2 договору поставки № 2171-ПУ від 12.04.2016 відповідач на вимогу позивача не надав йому копії та оригінали документів, запитуваних фіскальною службою при проведенні перевірки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2018 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.11.2018.

26.11.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 17.12.2018.

В підготовчому засіданні 17.12.2018 представником позивача подано клопотання про витребування у відповідача додаткових доказів.

17.12.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 26.12.2018.

Ухвалою суду від 26.12.2018 відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, в зв'язку з його необгрунтвоаністю та невідповідністю вимогам ст. 81 ГПК України. Даною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/13717/18 до судового розгляду по суті на 31.01.2019.

Представник відповідача в судове засідання 31.01.2019 не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Обставини щодо належного повідомлення відповідача підтверджуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, згідно яких всі процесуальні документи суду були отримані повноважними представниками відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 31.01.2019 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2016 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (постачальник) укладеного договір поставки № 2171-ПУ відповідно до п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов'язується передати у встановлений Договором термін товар у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору. Товаром, що поставляються за Договором, є сільськогосподарська продукція (далі по тексту - «Товар»), яка визначається Сторонами у Специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Асортимент, кількість, вимоги до якості Товару визначається Сторонами у Специфікаціях.

Відповідно до п. 3.1, 3.3, 3.4 договору поставка Товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість Товару в кожній партії та строк поставки партії Товару вказується у відповідній Специфікації, що є невід'ємною частиною цього Договору. При здійсненні поставки партії Товару Постачальник зобов'язаний надати Покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну; акт прийому-передачі продукції посвідчення (сертифікат) якості на Товар (передається в пункті вивантаження товару); товарно-транспортну накладну (відповідно засвідчену копію). Датою поставки партії Товару вважається дата, зазначена в видаткових накладних на Товар, підписаних уповноваженими представниками Сторін. Перехід права власності, а також ризиків випадкової загибелі або знищення майна відбувається в момент передачі Товару Постачальником Покупцю за видатковою накладною в пункті поставки, зазначеному в п.3.2. Договору.

Загальна вартість Договору визначається шляхом підсумовування вартості Товару, яка вказана у Специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Ціна за одиницю Товару, загальна вартість партії Товару вказуються у відповідній Специфікації, що є невід'ємною частиною цього Договору. Оплата кожної партії Товару здійснюється протягом 90 (дев'яноста) банківських днів з моменту (дати) поставки Товару. Спосіб оплати Товару Покупцем: безготівковий розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. У призначенні платежу має бути посилання на даний Договір і відповідний рахунок-фактура (п. 4.1-4.4 договору).

Відповідно до п. 5.2.2, 5.2.3 договору постачальник зобов'язується: на першу вимогу Покупця надати йому або податковому органу копії документів, необхідних для проведення зустрічних перевірок Постачальника або Покупця; перевірити інформацію відносно своїх постачальників на офіційному інтернет-сайті ДФС України www.sfs.gov.ua на предмет наявності їх в реєстрі свідоцтв платників ПДВ, що діють; надати Покупцю оригінали вказаних в п.3.3. Договору документів.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2016 і а в частині виконання Сторонами взятих на себе грошових зобов'язань за Договором - до моменту повного виконання. Термін дії Договору може бути продовжений за взаємною згодою Сторін шляхом укладання додаткової угоди. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за й порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 9.1, 9.2 договору).

За статтями 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що всупереч умов договору поставки № 2171-ПУ від 12.04.2016, відповідач не передав офісу великих платників податків ДФС копії документів, необхідних для проведення зустрічної перевірки та їх оригінали.

Позивач надав до матеріалів справи наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 14.03.2018 № 434 "Про проведення документальної планової невиїзної перевірки Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"", згідно якого наказано провести документальну планову виїзну перевірку ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2014 по 31.12.2017 (з урахуванням норм ст. 102 ПК України) тривалістю 30 робочих днів, з 30.03.2018. Проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2014 по 31.12.2017 на 30 робочих днів з 06.06.2018 зупинено, у зв'язку з виявленням у ході проведення перевірки ряду питань, які потребують додаткового дослідження, що підтверджується наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.06.2018 № 1033.

На підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва про тимчасовий доступ до речей та документів у справі № 752/4769/18 від 14.03.2018 було вилучено оригінали документів, які пов'язані та підтверджують взаємовідносини між ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та ТОВ "Л.К.О.". Факт виїмки підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.03.2018 з додатком (договір № 2171-ПУ від 12.04.2016, специфікації, акти приймання-передачі, додаткові угоди, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні).

01.10.2018 позивач звернувся до відповідача з листом № б/н, в якому просив направити позивача на виконання п. 5.2.2, 5.2.3 договору поставки № 2171-ПУ від 12.04.2016: специфікації за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016; рахунки-фактури за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016; видаткові накладні за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016; акти прийму-передачі продукції за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016; посвідчення (сертифікати) якості товару за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016; товарно-транспортні накладні за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016.

На підтвердження направлення відповідачу вищезазначеного листа, суду надано копію фіскального чека від 01.10.2018, з якого не вбачається які саме документи були направлені відповідачу, проте оскільки, відповідач не подав у спростування вказаної обставини будь-яких доказів чи заперечень, суд вбачає, що фіскальний чек підтверджує направлення відповідачу саме листа від 01.10.2018 № б/н.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідач відповіді на лист та документи, які просив надати позивач, не надав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 2, 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства. Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб'єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством). Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов'язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

З листа позивача від 01.10.2018 відповідачу вбачається, що він просив надати йому саме первинні документи за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016, які підтверджують здійснення сторонами господарських операцій.

З огляду на перелік документів, які позивач просив надати - специфікації, видаткові накладні, рахунки-фактури, акти приймання-передачі, товарно-транспортні накладні та вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вказані документи мали бути в наявності у позивача, в тому числі, в зв'язку з тим, що частина з них була створена саме позивачем. Крім того, в позові ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" не зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання, передбачені ст. 666 ЦК України та умовами договору поставки щодо передачі товаросупровідних документів на товар, та документів, які оформлялись сторонами при вчиненні господарської операції.

З матеріалів справи суд може лише встановити, що з первинних документів, які стосуються правовідносин сторін щодо поставки за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016 слідчим у позивача був вилучений оригінал договору № 2171-ПУ від 12.04.2016, копія якого була долучена до матеріалів справи. Решта вилучених документів, які підтверджують вчинення між сторонами господарських операцій (акти, видаткові накладні, специфікації, додаткові угоди та ТТН), в переліку, які є додатком до протоколу вилучення, містять лише такі обов'язкові реквізити як номер і дата, а тому не можуть бути ідентифіковані судом, як такі, що складені на підтвердження господарських операцій за договором № 2171-ПУ від 12.04.2016.

Позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови п. 5.2.2 договору поставки № 2171-ПУ від 12.04.2016, який передбачає, що постачальник зобов'язується: на першу вимогу Покупця надати йому або податковому органу копії документів, необхідних для проведення зустрічних перевірок Постачальника або Покупця; перевірити інформацію відносно своїх постачальників на офіційному інтернет-сайті ДФС України www.sfs.gov.ua на предмет наявності їх в реєстрі свідоцтв платників ПДВ, що діють.

У своєму листі від 01.10.2018 № б/н позивач просить відповідача надати йому (позивачу) документи, передбачені п. 3.3 договору № 2171-ПУ від 12.04.2016, однак не зазначає, що вказані документи необхідні для проведення зустрічних перевірок податковим органом.

Як вище зазначено, з листа позивача не вбачається, що він звертався до відповідача з вимогою про надання документів, в зв'язку з проведення зустрічної перевірки податковим органом, і з переліку запитаних позивачем документів вбачається, що він звертався про надання документів на підставі п. 5.2.3 договору (документи, передбачені п. 3.3 договору), надання яких не обумовлено проведення перевірок податковими органами.

З огляду на укладений сторонами договір, між ними виникли господарсько-правові відносини, проте позивачем не вказано в позові та не надано відповідних документів в підтвердження безпосереднього вчинення контрагентами господарських операцій та не вказано їх суті. Отже позивачем не доведено, що сторонами виконувався договір поставки № 2171-ПУ від 12.04.2016 безпосередньо щодо поставки та оплати товару обумовленого договором.

Суд звертає увагу, що позивач звертався до відповідача з проханням надати саме йому документи на підтвердження вчинення господарських операцій, а не подання їх податковому органу. Крім того, суд наголошує, що порядок проведення перевірок податковими органами та порядок надання необхідних для проведення перевірок документів суб'єктами господарської діяльності регламентовано податкових законодавством, не регулюється цивільним та господарським законодавством та не може бути врегульовано сторонами в договірному (господарському порядку). Спори щодо надання необхідних документів для проведення перевірок податковими органами вирішуються в порядку адміністративного судочинства за позовами відповідних суб'єктів владних повноважень і не можуть бути вирішені сторонами в господарсько-правових правовідносинах на підставі укладених між ними договорів.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що податковими органами проводяться зустрічні перевірки. До матеріалів справи лише долучено докази початку та зупинення проведення планової виїзної перевірки позивача. Крім того, у позові позивач просить зобов'язати передати передбачені договором документи саме Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, а не позивачу, проте не надає доказів того, що податковий орган звертався з відповідною вимогою до позивача і, що у відповідача відповідно виникли обов'язки, передбачені п. 5.2.2 договору № 2171-ПУ від 12.04.2016.

Суд зауважує, що судове рішення за результатами вирішення спору не може бути абстрактним або умовним, а повинно містити відповідні закону або договору способи захисту прав та інтересів позивача за чітко визначеним переліком вимог.

Проте позивачем у резолютивній частині позовної заяви вказано, що він просить зобов'язати Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." виконати умови пункту 5.2.2 договору поставки товару № 2171-ПУ від 12.04.2016, а саме: надати Офісу великих платників податків ДФС копії документів, необхідних для проведення зустрічної перевірки та їх оригінали.

Проте з вказаної вимоги не вбачається, які саме документи мають бути передані податковому органу, тобто позовні вимоги є не чіткими та не обґрунтованими. Оскільки, як зазначалось вище позивачем не зазначено, які саме господарські операції були вчинені контрагентами за договором і відповідно не зазначено переліку документів, які він просить зобов'язати відповідача надати податковому органу. Крім того, з поданих доказів не вбачається, що у відповідача виник обов'язок з виконання п. 5.2.2 договору № 2171-ПУ від 12.04.2016.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Таким чином, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Як вищезазначено обов'язок відповідача передати документи обумовлюється обов'язком позивача звернутись з відповідною вимогою та проведенням податковими органами зустрічних перевірок. Однак позивачем не надано доказів існування обставин, обумовлених договором, і відповідно доказів виникнення у відповідача обов'язків, передбачених п. 5.2.2 договору.

Крім того, позивачем не вказано, які саме документи необхідно зобов'язати передати податковому органу, в зв'язку з чим вбачається неефективність обраного способу захисту.

Встановивши відсутність правових та фактичних підстав позову, суд відмовляє в його задоволенні повністю.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград. вул. Соборона, 76, ідентифікаційний код 00178353) про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (03062. м. Київ, вул. Екскаваторна, 35, ідентифікаційний код 37317990) виконати умови пункту 5.2.2 договору поставки товару № 2171-ПУ від 12.04.2016, а саме: надати Офісу великих платників податків ДФС копії документів, необхідних для проведення зустрічної перевірки та їх оригінали - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 05.02.2019

Суддя І.В.Усатенко