ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 Справа № 917/1626/18

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)", вул. Лісна 1/2, с. Кустолово-Суходілка, Машівський район, Полтавська область, 39433

про стягнення 94 385,37 грн.

Суддя Ціленко В. А.

Секретар судового засідання Білоус О.В

Представники сторін в судове засідання не викликались, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості за договором № 3804/1617-ТЕ 24 від 29.08.2016 в сумі 94385,37 грн., з яких основний борг 73109,98 грн., 9185,17 пені, 3084,84 грн. 3% річних та 9005,38 інфляційних витрат.

Відповідач           відзив на позовну заяву не надав, при тому, що ухвалу суду від 29.12.2018 року отримав 08.01.2018 року та мав достатній термін для формування та надання до суду вмотивованих заперечень. В зв'язку з тим, що: необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, на підставі ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальний) та Державним підприємством "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)" (споживач) 29 серпня 2016 року був укладений договір постачання природного газу № 3804/1617-ТЕ24 (надалі Договір).

Позивач посилається на неналежне виконання боржником договірних зобов'язань та просить суд стягнути залишок боргу та нарахування, що складають додаткову відповідальність у примусовому порядку.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються договором поставки, відповідно до якого продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, так як одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 1.1. Договору постачальник зобовязується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобовязуєтся оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 199,0 тис.куб.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, на загальну суму 545229,12 грн.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природнього газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природній газ здійснюється до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення вищезазначених умов Договору, відповідач свої обовязки не виконав, оплату за поставлений газ здійснив лише частоково, внаслідок чого сформувалася заборгованість в розмірі 73109,98 грн.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу є обгрунтованими та підтверджуються наданими у справі доказами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних.

Із наданих заявником доказів, а саме реєстру операцій по ДП " Сільськогосподарське підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№9)" оплата переданого природного газу за актами прийому-передачі здійснювалася несвоєчасно, з порушенням строків, визначених п.6.1. договору, тому згідно поданого розрахунку просить суд стягнути з відповідача 3084,84 грн. 3% річних та 9005,38 грн. інфляційних витрат.

Нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних витрат є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 546 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання, ніж неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Виконання зобов'язання може забезпечуватися пенею, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення .

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року № 543/96-В, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він сплачує позивачу пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховуєтся пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладене нарахування пені є обгрунтованим та також підлягає задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)", (вул. Лісна, буд. 1/2, с. Кустолово-Суходілка, Машівський район, Полтавська область, 39433, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, )- основний борг 73 109,98 грн., 9 185,17 пені, 3 084,84 грн. 3% річних, 9005,38 грн. інфляційних витрат та 1762,00 грн. судового збору.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.02.2019 року

Суддя В.А. Ціленко