ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5249/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю. розглянув спір

за позовом Державної установи "Український науково-дослідний інститут промислової медицини", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 47 074,17 грн.

Представники:

від позивача: Губар А.Л. дов. № 01/21-0206 від 28.01.19 р. представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Державна установа "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 47 074,17 грн., що складають суму заборгованості за послуги, надані на підставі договору № 51/04 від 18.02.2016 р. за актом № 185 від 01.06.2016 р.

Відповідач надав відзив на позов, де проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що спірна заборгованість виникла у 2016 році, тобто, до порушення справи про банкрутство відносно ПАТ «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», а отже, остання не відноситься до поточних кредиторських вимог, у зв'язку з чим не підлягає стягненню, враховуючи п.43 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який передбачає, що після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми, тощо.

Ухвалою від 22.11.2018 р. позовна заява Державної установи "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" залишалася без руху, у зв'язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Після усунення недоліків позовної заяви, господарським судом відкрито провадження у справі № 904/5249/18; розгляд справи за клопотанням позивача вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено її розгляд на 03.01.2019 р., про що 10.12.2018 р. постановлено відповідну ухвалу.

03.01.2019 р. представники сторін у судове засідання не з'явились, проте від останніх надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, які господарським судом задоволені.

Ухвалою від 03.01.2019 р. розгляд справи відкладено до 29.01.2019 р.

29.01.2019 р. представник відповідача у судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представником позивача у судовому засіданні подано клопотання в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України, про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема акту звірки взаємних розрахунків, обґрунтоване неможливістю його подання разом з позовом, оскільки акт підписаний сторонами після подачі позову.

З огляду на те, що звірка взаємних розрахунків щодо існуючої заборгованості між сторонами була здійснена після подання позову та враховуючи, що наданий позивачем доказ - акт звірки взаємних розрахунків, наявний у відповідача, господарський суд вважає можливим задовольнити клопотання позивача та прийняти поданий доказ до розгляду.

Крім того, представником позивача у судовому засіданні заявлено усне клопотання про надання додаткового строку для надання відповіді на відзив, яке господарським судом задоволено.

29.01.2019 р. розгляд справи відкладено до 06.02.2019 р., про що постановлено ухвалу.

У відповіді на відзив, який надійшов до суду 05.02.2019 р., позивач із запереченнями відповідача не погоджується, вказуючи на те, що Закон "Про приватизацію державного і комунального майна" - далі Закон про приватизацію, на підставі якого було припинено справу про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль", не містить положень про те, що кредиторрська заборгованість, яка виникла до початку процедури приватизації, вважається погашеною після припинення провадження у справі про банкрутство на підставі п.43 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника" або визнання його банкрутом", на яку посилається відповідач заперечуючи проти позову.

Таким чином, позивач вважає, що заявлена ним кредиторська заборгованість є чинною, оскільки Закон про приватизацію не обмежує позивача у праві на судовий захист, а лише встановлює тимчасовий мораторій на стягнення на підставі виконавчого документа до завершення процедури приватизації боржника та протягом одного року з дати її завершення.

06.02.2019 р. представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, виходячи з наступного.

Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.01.2019 р. підприємство відповідача зареєстровано за адресою: 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична,1, яка і зазначена позивачем в позові та на яку було надіслане поштове відправлення за № 018 з ухвалою суду від 29.01.2019 р. (а.с. 123 ).

Частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Докази, які б свідчили про наявність у відповідача іншої адреси, в матеріалах справи відсутні.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає порядок вручення судових рішень, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

06.02.2019 р у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст.240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2016 р. "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" (Виконавець) та Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (Замовник) уклали договір № 51/04.

Відповідно до п.1.1. вказаного вище договору, Виконавець (позивач) взяв на себе зобов'язання за завданням Замовника (відповідача) надати послуги з проведення медичних оглядів працівників певних категорій ДП «Криворізька теплоцентраль» у 2016 році (далі - послуги), а останній зобов'язався прийняти їх та оплатити на умовах, передбачених цим договором.

Згідно частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконуючи умови договору, позивач надав відповідачу передбачені умовами договору послуги на суму 60 710,02 грн., що підтверджується актом здачі-прийому послуг № 185 від 01.06.2016 р., копія якого залучена до матеріалів справи (а.с. 18).

Частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В п.3.2. договору, сторони дійшли згоди про те, що оплата за послуги визначається сумою вартості наданих послуг відповідно до протоколів узгодження про договірну ціну та актів наданих послуг, а також про те, що Замовник перераховує кошти протягом 10 днів після підписання акту наданих послуг.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов'язання щодо оплати наданих послуг виконав неналежним чином, здійснивши розрахунки частково, в сумі 13 635,85 та з порушенням строків, встановлених договором, що підтверджується банківськими виписками, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 24-26).

Факт заборгованості на суму 47 074,17 грн. підтверджено актом звірки взаємних розрахунків станом на січень-червень 2018 р. (а.с.102).

Доказів сплати заборгованості за надані послуги на вказану в акті суму, відповідач на момент розгляду спору не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача з посиланням на приписи п.43 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

07.03.2018 р. набрав чинності Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Частина п'ята статті 12 вказаного вище Закону, передбачає, що справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств / господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

На підставі вказаної вище статті Закону, провадження у справі про банкрутство відносно відповідача - АТ "Криворізька теплоцентраль" припинено.

При цьому, Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" не містить положень про те, що, кредиторська заборгованість підприємства, яка виникла до початку процедури приватизації, вважається погашеною після припинення провадження у справі банкрутство на підставі п.43 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, Законом про приватизацію не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання зобов'язальних правовідносин за участю державних підприємств, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення кредитора до суду з вимогами до боржника, які виникли на підставі господарського договору, а його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Таким чином, норма п.43 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» стосується лише тимчасової заборони для стягнення на підставі виконавчого документа, до завершення процедури приватизації боржника.

Керуючись статтями 526, 901, 903 статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична,1, р/р 0231 в ПАТ "Банк Перший" в м. Києві, код банку 320995, , ІПН 33) на користь Державної установи "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" (50096, м. Кривий Ріг, вул. Виноградова,40, п/р 6684 Держказначейська служба України, МФО 820172, ) 47 074,17 грн. (сорок сім тисяч сімдесят чотири гривні 17 коп.) основного боргу, 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 11.02.2019.

Суддя І.Ф. Мельниченко