ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1746/18

Розглянувши матеріали справи за позовом Громадської організації «Садове товариство «Сонячний»

до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго»

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 товариства «Мічурінець»

про зобовязання укласти договір про постачання електричної енергії

Суддя А.Ю.Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_2

вiдповiдача: ОСОБА_3

третьої особи: ОСОБА_4

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Громадської організації «Садове товариство «Сонячний» (надалі позивач) до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (надалі відповідач) про зобовязання укласти договір про постачання електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2018 року відкрито провадження у справі № 911/1746/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.09.2018 року.

За результатами проведення підготовчого судового засідання 25.09.2018 року судом було оголошено перерву на 02.10.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 27.09.2018 року представником відповідача подано відзив на позов б/н від 24.09.2018 року з обґрунтуванням поважності причин пропуску визначеного судом строку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.10.2018 року підготовче засідання відкладено на 20.11.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 16.11.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив № 14/11.18 від 13.11.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 19.11.2018 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив б/н від 16.11.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 20.11.2018 року представником відповідача подано додаткові пояснення б/н від 20.11.2018 року.

У підготовчому засіданні 20.11.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача проти позову заперечував, висловив свої міркування з приводу залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 товариства «Мічурінець».

Зокрема, за твердженням відповідача, електропостачання позивача фактично відбувається за Договором про постачання електричної енергії № 176а від 14.09.1998 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_1 товариством «Мічурінець», яким передбачено електропостачання на обєкти Громадської організації «Садове товариство «Сонячний», ОСОБА_1 товариства «Мічурінець» та ОСОБА_1 товариства «Меркурій».

Таким чином, питання, які мають досліджуватись судом в ході розгляду спору, стосуються прав та обовязків ОСОБА_1 товариства «Мічурінець».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.11.2018 року залучено до участі у справі № 911/1746/18 в якості третьої особи особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Садівницьке товариство «Мічурінець», закрито підготовче провадження у справі № 911/1746/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.12.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 06.12.2018 року представником третьої особи подано клопотання б/н б/д про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 06.12.2018 року судом оголошення перерву на 20.12.2018 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 20.12.2018 року, перед судовим засіданням, ОСОБА_1 товариством «Меркурій» подано клопотання б/н б/д про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У судовому засіданні 20.12.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача проти позову заперечував. Представник третьої особи клопотав про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 товариства «Меркурій».

Суд, розглянувши дане клопотання, встановив, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо ОСОБА_1 товариства «Меркурій», про що також наголошував представник позивача. Однак, заявником не надано суду обґрунтованих пояснень та належних доказів в підтвердження його правового статусу, додана до клопотання Довідка з ЄДРПОУ датована 18.02.1999 року і не відображає статусу відповідної особи станом на момент розгляду справи.

У звязку з чим, відповідне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_1 товариства «Меркурій» відхилено судом, що не перешкоджає повторному зверненню з відповідним клопотанням після усунення визначених судом недоліків, а саме, надання належних доказів в підтвердження правового статусу.

У судовому засіданні 20.12.2018 року розгляд справи відкладався на 15.01.2019 року.

У судовому засіданні 15.01.2019 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 22.01.2019 року.

В судовому засіданні 22.01.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував, представник відповідача1 в судове засідання не зявився.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У звязку з чим, в судовому засіданні 22.01.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач - Громадська організація «Садове товариство «Сонячний» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», в якому просить зобовязати Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» укласти з Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно Додатку № 6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що з огляду на норми чинного законодавства, він як самостійна юридична особа, має право на споживання електроенергії за укладеним безпосередньо з ним договором електропостачання.

Звернення до суду з даним позовом зумовлено протиправною відмовою відповідача, як електропостачальної організації, укласти з позивачем обовязковий договір електропостачання з безпідставним посилання на існування між електропостачальною організацією в особі структурного підрозділу - Макарівського РЕМ та ОСОБА_1 товариством «Мічурінець» договірних правовідносин на користування електричною енергією (для споживачів з малим споживанням електроенергії) на підставі Договору № 176/А від 14.09.1998 року, на підставі якого позивач отримує електроенергію.

В ході розгляду спору Садівницьке товариство «Мічурінець» залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Позивач в ході розгляду спору надав пояснення, що дійсно між відповідачем в особі структурного підрозділу - Макарівського РЕМ та третьої особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 товариством «Мічурінець» існують договірні правовідносини на користування електричною енергією (для споживачів з малим споживанням електроенергії) на підставі договору № 176/А від 14.09.1998 року, в межах яких відбувається електропостачання до обєктів в тому числі позивача.

Однак, позивач зазначає, що вищезазначений Договір № 176/А від 14.09.1998 року було укладено згідно неофіційних домовленостей співвласників трансформаторної підстанції, якими погоджено визначення ОСОБА_1 товариства «Мічурінець» балансоутримувачем трансформаторної підстанції та укладення ним договору про електропостачання через відповідну трансформаторну підстанцію, від якої також отримує електроживлення позивач та СТ «Меркурій». Відповідні домовленості досягались соронами для зручності і грунтувались на довірливих та дружніх взаємовідносинах.

Однак, позивач зазначає, що особа, яка визначена споживачем за Договором № 176/А від 14.09.1998 року, в порушення домовленостей самоуправно припиняє подачу електричної енергії власникам садових будинків позивача та іншого співвласника - СТ «Меркурій», встановлює необгрунтовані, завищені до 25 відсотків тарифи на споживання електроенергії, не впроваджує договірних відносин зі споживачами-садоводами, при цьому не несе жодних витрат по обслуговуванню та ремонту КТП, перешкоджає доступу позивача та іншого співвласника до КТП з метою контролю за обліком споживання електроенергії, перевірки технічного стану й поточного ремонту.

Також, позивач зазначає, що відомості Договору № 176/А від 14.09.1998 року, що споживач - СТ «Мічурінець» є балансоутримувачем трансформаторної підстанції є недостовірними і не відповідають дійсності, відповідна особа також не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки, на якій розташована трансформаторна підстанція.

З метою приведення правовідносин сторін щодо трансформаторної підстанції у відповідність до фактичних обставин, позивач звертався до Господарського суду Київської області, рішенням якого від 14.12.2017 року у справі № 911/3105/17 (набрало законної сили 24.05.2018 року) визнано за Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» (позивач) право власності на 1/3 частку на комплектну трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0.4 (250 кВа), розташовану на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності позивачу.

Також, відповідним судовим рішення встановлено належність СТ «Меркурій» права власності на 1/3 частку комплектної трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0.4 (250 кВа).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ні обставини, якшо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2017 року у справі № 911/3105/17 спростовано обставини, якими керувались співвласники під час уповноваження СТ «Мічурінець» на укладення Договору № 176/А від 14.09.1998 року, яким передбачалось спільне електроспоживання до садових будинків позивача та іншого співвласника - СТ «Меркурій».

Враховуючи що позивач є самостійною юридичною особою і співвласником трансформаторнї підстанції (щодо 1/3 частки), при цьому Договір № 176/А від 14.09.1998 року жодним чином не регулює безпосередньо відносини з електроспоживання позивача і ставить його в залежність від СТ «Мічурінець», позивач звернувся до відповідача як електропостачальної організації з вимогами про укладення окремого договору електропостачання, в чому позивачу було безпідставно відмовлено.

Позивач зазначає, що незважаючи на факт визнання за ним частки на трансформаторну підстанцію за рішенням суду, відповідач безпідставно ухиляється від укладення з позивачем договору про постачання електричної енергії, що суперечить положенням частини шостої статті 179 ГК України, статті 275 ГК України та вимогам підпункту 1.2.15 пункту 1.2 Розділу І Правил НКРЕКП.

Разом з тим, підпунктом 1.2.15 пункту 1.2 Розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 року № 312 (надалі - Правила НКРЕКП) встановлено, що на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. При цьому, укладення договору постачання електричної енергії відбувається за типовими договорами, форма та зміст яких передбачені відповідними додатками до Правил НКРЕКП.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, зазначив, що є чинними договірні відносини з електропостачання між відповідачем в особі структурного підрозділу - Макарівського РЕМ та СТ «Мічуринець» за Договором про постачання електричної енергії № 176/А від 14.09.1998 року, в межах яких відбувається електропостачання до обєктів СТ «Мічурінець», ГО «СТ Сонячний» та СТ «Меркурій».

В заперечення проти позову відповідач посилається на неможливість укладення договору електропостачання з позивачем, доки не буде розірвано чи змінено чинний Договір електропостачання, для чого у відповідача не достатньо підстав.

У відзиві відповідач наводить обставини щодо необхідності позивачу вирішити питання про внесення змін дочинного Договору електропостачання, після чого буде можливо відєднання його від електропостачання за таким Договором та укладення нового договору.

Також відповідач наголошує на необхідності дотримання позивачем п. 4.27 ПРРЕЕ, яким врегульовано процедуру припинення користування електричною енергією та зазначає, що звернення з привроду припинення електропостачання за Договором № 176А не надходило.

Відповідач заперечує, що мала місце саме відмова в укладенні Договору електропостачання з позивачем, зазначає, що позивачу були наведені умови, після виконання яких можливе укладення договору.

Зокрема, відповідач надсилав позивачу листа № 20-1-641 від 25.06.2018 року про те, що на укладення нового договору у Товариства відсутні правові підстави, крім того, згідно рішення Господарського суду Київської області № 911/3105/17 від 14.12.2017 року визнано по 1/3 частки права власності на трансформаторну підстанцію за ГО СТ «Сонячний», СТ «Меркурій» та СТ «Мічурінець», тому також було наголошено, що врегулювання питання повинно здійснюватися за участю усіх співвласників.

Також, відповідач у відзиві посилався на відсутність обовязку щодо укладення з позивачем договору електропостачання і що такий договір укладається на основі вільного волевиявлення.

Крім того, відповідач наголосив, що за рішенням Господарського суду Київської області за позивачем визнано 1/3 частки права власності на трансформаторну підстанцію 100/10/0,4 (250 кВа), але у Товариства відсутня будь-яка інформ щодо даного КТП. Згідно договору № 176-А від 14.09.2018 року та однолінійної схеми електропостачання на балансі СТ «Мічурінець» знаходиться комплексна трансформаторна підстанція № 603 (23) 10/0,4 Кв (63 кВа).

За твердженням відповідача, укладення договору про постачання електричної енергії з ГО «СТ Сонячний» можливе лише після виконання умов, передбачених п.4.1.11 КСР, а саме розподілу потужностей між СТ «Мічурінець» та Садовими товариствами, що приєднанні до електричних мереж останнього та мають намір укласти з ПрАТ «Київобленерго» договір про постачання електричної енергії.

Під час вирішення спору суд враховує, що згідндо зі ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Також, п.п. 1.2.15 п. 1.2 Розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 року № 312 (надалі за текстом - Правила НКРЕКП) встановлено, що на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. При цьому, укладення договору постачання електричної енергії відбувається за типовими договорами, форма та зміст яких передбачені відповідними додатками до Правил НКРЕКП.

Частиною шостою статті 179 Господарського кодексу України також передбачено, що субєкти господарювання, які забезпечують споживачів (субєктів господарювання або негосподарюючих субєктів - юридичних осіб) електроенергією зобовязані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обовязкові умови таких договорів.

Згідно з ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

У відповідності до положень підпунктів 3.1.8. та 3.1.9. пункту 3.1. Розділу III Правил НКРЕКП, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним обєктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Таким чином, наведеними нормами законодавства визначено обовязковість укладення договору електропостачання з кожним споживачем.

Дослідивши умови Договору № 176/А від 14.09.1998 року, на підставі на підставі якого позивач споживає електроенергію, судом встановлено, що відповідний Договір укладено між електропостачальною організацією в особі структурного підрозділу - Макарівського РЕМ та ОСОБА_1 товариством «Мічурінець» з однолінійною схемою електропостачання через КТП 10/04 № 603 з приєднаною потужністю 63 кВА. При цьому, в Договорі № 176/А від 14.09.1998 року відсутні будь-які посилання на постачання електроенергії до обєктів позивача, відсутні відомості про позивача, як сторону договору, чи будь-яка інша інформація, яка вказує на участь позивача у відносинах електропостачання за відповідним Договором.

Таким чином, спростовуються посилання відповідача на існування договірних відносин електропостачання до обєктів позивача.

Фактично, між відповідачем, як електропостачальником, та позивачем, як споживачем, відсутні будь-які договірні відносини з електропостачання і позивач, як самостійна юридична особа, яка споживає електроенергію, з огляду на норми чинного законодавства повинен укласти договір на електропостачання і має право цього вимагати.

Статтею 179 Господарського кодексу України визначено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання.

Частиною 6 ст. 179 Господарського кодексу України, яку відповідачем не враховано у відзиві, визначено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів. Згідно з ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Таким чином, ч. 6 ст. 179 Господарського кодексу України визначено безумовний обовязок для суб'єкта господарювання, який забезпечує споживачів електроенергією (яким є відповідач) укладати договори з усіма споживачами його продукції (послуг), що також спростовує посилання відповідача на свободу договору та вільне волевиявлення.

Оскільки Договір № 176/А від 14.09.1998 року укладено між електропостачальною організацією в особі структурного підрозділу - Макарівського РЕМ та ОСОБА_1 товариством «Мічурінець» і позивач не є стороною відповідного Договору і Договір не містить посилання на обовязок та умови електропостачання саме позивачу, у нього відсутні підстави для вжиття заходів по внесенню змін у відповідний Договір, його розірвання, припинення електропостачання чи вжиття будь-яких інших заходів, повязаних з відповідним Договором.

Щодо заперечень відповідача проти позову з посиланням на неможливість укладення договору електропостачання з позиваче, доки не буде розірвано чи змінено чинний Договір електропостачання, для чого у відповідача не достатньо підстав, суд зазначає, що фактично відповідач наполягає на дотриманні позивачем вимог щодо внесення змін до договору електропостачання, стороною якого він не являється.

У звязку з чим, викладені відповідачем у відзиві обставини щодо недотримання позивачем умов щодо припинення електропостачання за Договором № 176/А від 14.09.1998 року, дотримання позивачем умов п. 4.27 ПРРЕЕ неможливості внесення відповідачем змін у такий Договір та питання необхідності вжиття позивачем будь-яких інших заходів, повязаних з відповідним Договором, не підлягають дослідженню під час вирішення спору.

Також, відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначав, що за рішенням Господарського суду Київської області за позивачем визнано 1/3 частки права власності на трансформаторну підстанцію 100/10/0,4 (250 кВа), але у Товариства відсутня будь-яка інформ щодо даного КТП. Згідно договору № 176-А від 14.09.2018 року та однолінійної схеми електропостачання на балансі СТ «Мічурінець» знаходиться комплексна трансформаторна підстанція № 603 (23) 10/0,4 Кв (63 кВа).

Відповідач стверджує, що укладення договору про постачання електричної енергії з ГО «СТ Сонячний» можливе лише після виконання умов, передбачених п.4.1.11 КСР, а саме розподілу потужностей між СТ «Мічурінець» та Садовими товариствами, що приєднанні до електричних мереж останнього та мають намір укласти з ПрАТ «Київобленерго» договір про постачання електричної енергії.

У звязку з чим, судом досліджено та встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2017 року у справі № 911/3105/17 визнано за Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» право власності на 1/3 (одну третину) комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 (250 кВа), яка розташована на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності Громадській організації «Садове товариство «Сонячний».

В ході розгляду відповідного спору у справі № 911/3105/17 судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Макарівської районної ради народних депутатів від 26.04.1988 р. № 84 було затверджено проекти організації і забудови колективних садів, зокрема, обєднаного садового товариства «Перлина» в с. Новосілки, до складу якого входили, серед інших, садове товариство «Мічурінець» в кількості 42 ділянки на площі 3,0 га (відповідач), садове товариство «Меркурій» в кількості 56 ділянок на площі 4,0 га (позивач 2), та садове товариство «Сонячний» в кількості 84 ділянок на площі 6,0 га (позивач 1).

Садове товариство «Сонячний» було створено з працівників Інституту проблем міцності АН УРСР, садове товариство «Меркурій» - з працівників Українського науково-дослідного інституту торгівлі і громадського харчування, а садове товариство «Мічурінець» - з працівників Вищого ракетного інженерного училища ім. С.М. Кірова, які й отримали дачні ділянки в с. Новосілки Макарівського району Київської області.

Рішенням Новосілківської ради народних депутатів Макарівського району Київської області «Про приватизацію земель садівницького товариства «Сонячний» ІПМ НАН України» № 8 від 30.09.1994 р. було надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам України - членам садового товариства «Сонячний» ІПМ НАН України площею 6 га, яка фактично використовується садівницьким товариством і його членами.

На підставі вказаного рішення садівничому товариству «Сонячний» було видано Державний акт від 11.09.1995 р. на право колективної власності на землю площею 1,12 га для загального користування (акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 169).

Наприкінці 1995 року за кошти членів, що входять до громадської організації «Садове товариство «Сонячний», а також членів ОСОБА_1 товариства «Меркурій» було придбано, встановлено та налагоджено роботу комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 (250 кВа) для електропостачання садових будинків, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві колективної власності позивачу 1, що підтверджується довідкою № 016/17 від 30.05.2017 р. інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 001056).

Позивачем 1 до матеріалів справи надані докази придбання ОСОБА_2, який є головою СТ «Сонячний», у ТОВ «НВП ЕНЕРГІЯ» комплектної трансформаторної підстанції, а саме договір поставки від 25.04.1996 р. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 57 від 07.05.1996 р. за договором поставки від 25.04.1996 р. на суму 8950,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом), а також лист ТОВ «НВП ЕНЕРГІЯ» № 23/03-96 від 11.03.1996 р., адресований голові СТ «Сонячний» ОСОБА_2, в якому йдеться про погодження продажу садовому товариству «Сонячний» трансформаторної підстанції.

В той же час, позивачі у справі № 911/3105/17 наполягли на тому, що комплектна трансформаторна підстанція є спільною власністю садових товариств.

За наслідками розгляду спору у справі № 911/3105/17 суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» права власності на частку в майні комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 (250 кВа), яка розташована на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності Громадській організації «Садове товариство «Сонячний», а саме на 1/3 (одну третину). При цьому, судом вихордив з того, що іншим садовим товариствам також належить по 1/3 частки майна - трансформаторної підстанції.

Таким чином, відповідним судовим рішенням досліджено по суті та встановлено обставини щодо придбання та набуття права власності на комплектну трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0,4 (250 кВа), яка розташована на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності Громадській організації «Садове товариство «Сонячний» виходячи з первинних документів. У звязку з чим, встановлені у справі № 911/3105/17 обставини є достовірними.

Щодо твердження відповідача, що наведена у відповідному судовому рішенні комплектна трансформаторна підстанція КТП-100/10/0,4 (250 кВа) є іншим обєктом, ні наведений в чинному Договорі електропостачання № 176А від 14.09.1998 р., та однолінійній схемі, суд зазначає, що достовірність відомостей, внесених в Договір елелктротпостачання, не підтверджених будь-якими документами і є сумнівною, про що також досліджувалось у справі № 911/3105/17 та встановлено відсутність документальних доказів на підтвердження визначення балансоутримувачем спірного майна СТ «Мічурінець».

В будь-якому випадку, позивач є власником 1/3 комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 (250 кВа), яка розташована на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності Громадській організації «Садове товариство «Сонячний».

З огляду на норму ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

В ході розгляду спору позивачем надано до матеріалів справи копії наказів № 2 від 15.09.2018 року про призначення керівника електрогосподарства та № 3 від 17.09.2018 року про прийняття на баланс комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 на підставі рішення суду.

Щодо зазначення в Договорі № 176А від 14.09.1998 року приєднаної потужності 63 кВА, відповідні питання стосуються технічних умов, в той час, як відповідна трансформаторна підстанція розрахована на дозволену потужність (250 кВа), приєднання за якою має відповідтись у відповідності до встановленого порядку.

Також відповідач у відзиві посилався на недотримання позивачем вимог ч. 9 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

У звязку з чим, суд зазначає, що даний спір виник з факту ухилення відповідача від укладення договору зі споживачем, при цьому, спір не стосується узгодження саме умов договору.

В той же час, оскільки для галузі електропостачання передбачено укладення договору на основі типової форми і саме відповідач, як особа, яка зобовязання укладати договори з усіма споживачами, має надати на звернення споживача проект договору з умовами, на яких надаються послуги з електропостачання та які необхідні для укладення договору.

Щодо посилання відповідача на відсутність технічної можливості укладення договору електропостачання з позивачем, суд зазначає, що з огляду на зміст позовних вимог у даному спорі вирішується питання наявності у позивача права та підстав вимагати укладення окремого договору електропостачання.

Задоволення позовних вимог шляхом зобовязання відповідача укласти з позивачем договір електропостачання ґрунтується на встановлених судом обставинах та нормі ч. 6 ст. 179 Господарського кодексу України і передбачає визнання в судовому порядку правових підстав для здійснення визначеної законодавством процедури укладення договору електропостачання, в тому числі надання та погодження саме для позивача технічних умов приєднання та інших технічних заходів, які необхідно виконати для можливості фактичного підключення електропостачання окремо до електроустановок саме позивача, як самостійного споживача.

Якщо укладення договору передбачає дотримання певної визначеної законодавством процедури, це охоплюється змістом задоволеної судом вимоги про збовязання укласти договір.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн.

Щодо наведених позивачем в попередньому розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн. судом встановлено, що позивачем не доведено факту понесення відповідних витрат, а саме не надано доказів їх сплати на користь адвоката. Сам по собі рахунок № 02/08/18 за надані послуги від 02.08.2018 року та акт виконаних робіт (наданих) послуг № 06/08/18 від 06.08.2018 року лише вказують на надання послуг та наявність підстав для їх оплати, в той час, як доказів оплати позивачем не надано. Таким чином, витрат та правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Громадської організації «Садове товариство «Сонячний» до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 товариства «Мічурінець» про зобовязання укласти договір про постачання електричної енергії задовольнити повністю.

2. Зобовязати Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, ) укласти з Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» (Київська обл., Макарівський р-н, с. Новосілки, вул. Кучеренка, 43, ) Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно Додатку № 6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, ) на користь Громадської організації «Садове товариство «Сонячний» (Київська обл., Макарівський р-н, с. Новосілки, вул. Кучеренка, 43, ) 1762 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу XI Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик