РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2019Справа № 910/16484/18

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна»

простягнення 164 042,00 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача -Лялюк Л.В., за дов.

від відповідача -не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (далі - відповідач) про стягнення 164 042,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №БМС-03-Б/796від 01.03.2016 з оплати встановленого сервітуту, у зв'язку з чим, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 164 042,00 грн за період з березня 2016 року по серпень 2018 року.

Відповідач подав відзив, в якому не погоджується з доводами позовної заяви, просить залишити її без задоволення, з тих підстав, що не використовував сервітут, що підтверджується відсутністю акту розміщення обладнання на умовах сервітуту та свідчить про відсутність предмету договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом повноважних представників сторін.

У судовому засіданні 22.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2016 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство) і Приватним акціонерним товариством «МТС Україна», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», (сервітуарій) укладено договір № БМС-03-Б/796 про встановлення сервітуту (далі - Договір), пунктами 1.1., 1.2. якого сервітуаріюнадано право обмеженогокористування частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальноївласності відповідно до п. 1.2. Договору, що знаходяться за адресами зазначеними в Додатку 1 деданого Договору (м. Київ, вул. Грушевського, 16, далі - об'єкт розміщення) для розміщеннясервітуарієм обладнання базових станцій стільникового зв'язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж (далі - обладнання) у визначеному сторонами місці відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання сервітуарія (Додаток № 2 до даного Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору встановлення сервітутупідприємством сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях вказаних в Додатку № 1 до цього Договору, розпочинається змоменту укладення даного Договору.

Розміщення обладнання за умовами сервітуту в місцях вказаних в Додатку №1 до даного Договору здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку №3 до даного Договору (п.2.2. Договору).

Згідно з п.п. 3.1., 3.5. Договору сервітуарій зобов'язується вносити підприємству місячну плату за користування об'єктом розміщення, відповідно до умов договору; нарахування плати починається дати укладення Договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку № 4 до даного Договору.

Пунктами 3.2., 3.3. Договору передбачено, що розрахунок щомісячної плати за кожен об'єкт розміщення та в цілому за Договором наводиться в Додатку № 1 до даного Договору; щомісячний розмір плати за даним Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця.

На момент підписання даного Договору щомісячна плата становить 4 424,00 грн, в тому числі ПДВ 737, 33 гри.

Плата сплачується сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від підприємства (п. 3.4. Договору).

Пунктом 9.1. Договору визначено строк його дії до 28.02.2017р.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що у разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 (один) календарний рік на тих же умовах.

Докази заперечень сторін щодо продовження терміну дії Договору або розірвання Договору в матеріалах справи відсутні.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з оплати встановленого сервітутув розмірі 164 042,00 грн.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.1 ст. 402, ч.ч. 1, 3 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України)

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 3.1. Договору відповідач зобов'язаний вносити щомісячну плату за користування об'єктом розміщення, відповідно до умов Договору.

Пунктом 3.10. Договору передбачено, що розмір плати за договором змінюється з моменту внесення змін розміру складових формули розрахунку розміру щомісячної плати визначеної у Додатку № 1 до даного Договору.

З формули розрахунку розміру щомісячної плати, зазначеної в Додатку №1 до Договору, вбачається, що розрахунок розміру щомісячної плати прив'язаний до опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві, розрахованої станом на початок року, згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Враховуючи зміни розміру вказаної складової формули розрахунку позивач, відповідно, визначав розмір місячної плати за Договором: за 2016 рік - 4 424,00 грн, за 2017 рік - 5 634,50 грн, за 2018 рік - 6 523,50 грн.

На підставі п. 3.3. Договору позивач виставляв відповідачу рахунки за Договором за період з березня 2016 року по серпень 2018 року, загалом на суму 164 042,00 грн, а також складав акти надання послуг за вказаний період, які направлялися на адресу відповідача. Відповідач не заперечує факту отримання вказаних рахунків та актів надання послуг.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що за період з березня 2016 року по серпень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з оплати встановленого сервітуту складає164 042,00 грн, а строк виконання грошового зобов'язання, враховуючи п.3.4. Договору, на момент подання позовної заяви настав.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що майже одразу після укладення Договору відмовився від розміщення обладнання на об'єкті розміщення, що підтверджується відсутністю підписаного сторонами акту розміщення обладнання на умовах сервітуту та свідчить про відсутність предмету договору.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 638 ЦК України, ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості (ч. 4 ст. 180 ГК України).

Пунктами 1.1., 2.1. Договору визначено, що предметом цього договору є обмежене право користування сервітуарієм частини даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності. Встановлення сервітуту розпочинається з моменту кладення даного договору.

З умов Договору вбачається, що сторони погодили як предмет, так і ціну та строк дії договору, що свідчить про досягнення сторонами домовленості щодо всіх істотних умов договору та про укладення Договору у відповідності з вимогами законодавства.

Водночас, відповідачем не надано доказів припинення сервітуту в порядку ст. 406 ЦК України чи доказів розірвання договору в установленому законом порядку.

Відсутність підписаного сторонами Акту розміщення обладнання не свідчить про відмову відповідача від встановленого йому сервітуту, як і не свідчить про відсутність предмету Договору, тобто про неукладенняДоговору.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не наведено обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, у зв'язку з чим, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачазаборгованостіза встановлення сервітутув розмірі 164 042,00 грн є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна»(01601, м.Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 15, ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 51-А, ) 164 042 (сто шістдесят чотири тисячі сорок дві) грн00 коп. - суму боргу, 2 460 (дві тисячі чотириста шістдесят) грн63 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення повного судового рішення: 05.02.2019р.