ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2019

Справа № 910/16497/18

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Атум Енерджі”

до

Акціонерного товариства “Київенерго”

про

стягнення 106978,00 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Атум Енерджі” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства “Київенерго” 106978,00 грн, з яких: 102507,00 грн основної заборгованості, 3721,00 грн інфляційних втрат та 750,00 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладених між сторонами договорів постачання №1629/ДМТЗ-17 від 28.12.2017 та №444/ДМТЗ-18 від 07.03.2018 в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2018, судом відкрито провадження у справі №910/16497/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив – протягом п’яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 14.12.2018 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04050, м.Київ, вул.Мельникова, будинок 31.

Станом на дату розгляду справи по суті до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №660, відповідно до якого ухвала Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 була вручена відповідачу.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2018, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

28.12.2017 між Публічним акціонерним товариством “Київенерго”, правонаступником якого є Акціонерне товариство “Київенерго” (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Атум Енерджі” (постачальник, позивач) було укладено договір постачання №1629/ДМТЗ-17 (договір - 1), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код ДК 021:2015:31700 Електронне, електромеханічне та електротехнічне обладнання (вимикачі) (далі - товар), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією (таблиця) (п.1.1), сума цього договору становить 265680,00 грн з ПДВ (п.3.1), ціна товару вказується в специфікації (п.1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України (п.3.2), розрахунки проводяться покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника по факту поставки з відтермінуванням платежу 60 календарних днів від дати відвантаження товару та підписання видаткової накладної, та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору (п.4.1), сторони дійшли згоди датою оплати товару вважати дату списання грошових коштів із поточного банківського рахунку покупця (п.4.7), строк поставки товару: 30 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем (п.5.1), товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару) (п.5.4), право власності на товар, усі ризики втрати або пошкодження товару, переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару (п.5.5), покупець зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, приймати поставлений товар згідно з умовами цього договору (п.п.6.1, 6.1.1, 6.1.2), постачальник зобов’язаний, зокрема, здійснити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п.п.6.3, 6.3.1), постачальник має право, зокрема, своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (п.п.6.4, 6.4.1), цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов’язань (п.10.1).

Відповідно до видаткових накладних №20 від 06.03.2018 на суму 8640,00 грн, №37 від 02.04.2018 на суму 16296,00 грн, №80 від 15.06.2018 на суму 10620,00 грн, №84 від 22.06.2015 на суму 28800,00 грн та №93 від 02.07.2018 на суму 17460,00 позивачем за заявками покупця було поставлено, а представником відповідача за довіреностями №17061302 від 13.06.2017 та №18041204 від 12.04.2018 отримано товар на загальну суму 81816,00 грн.

Також 07.03.2018 між Публічним акціонерним товариством “Київенерго”, правонаступником якого є Акціонерне товариство “Київенерго” (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Атум Енерджі” (постачальник, позивач) було укладено договір постачання №444/ДМТЗ-18 (договір - 2), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код ДК 021:2015:31224 З’єднувальні комплекти для кабелів (наконечники, гільзи) (далі - товар), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією (таблиця) (п.1.1), сума цього договору становить 30093,00 грн з ПДВ (п.3.1), ціна товару вказується в специфікації (п.1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України (п.3.2), розрахунки проводяться покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника по факту поставки з відтермінуванням платежу 65 календарних днів від дати відвантаження товару та підписання видаткової накладної, та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору (п.4.1), сторони дійшли згоди датою оплати товару вважати дату списання грошових коштів із поточного банківського рахунку покупця (п.4.7), строк поставки товару: впродовж 14 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем (п.5.1), товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару) (п.5.4), право власності на товар, усі ризики втрати або пошкодження товару, переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару (п.5.5), покупець зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, приймати поставлений товар згідно з умовами цього договору (п.п.6.1, 6.1.1, 6.1.2), постачальник зобов’язаний, зокрема, здійснити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п.п.6.3, 6.3.1), постачальник має право, зокрема, своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (п.п.6.4, 6.4.1), цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов’язань (п.10.1).

Відповідно до видаткової накладної №41 від 03.04.2018 позивачем за заявкою покупця було поставлено, а представником відповідача за довіреністю №17061302 від 13.06.2017 отримано товар на загальну суму 20691,00 грн.

12.06.2018 позивачем було надіслано на адресу відповідача лист №12/06-01 з вимогою про оплату заборгованості за договорами постачання №1629/ДМТЗ-17 від 28.12.2017 та №444/ДМТЗ-18 від 07.03.2018.

Листом №63/4-3094 від 18.06.2018 у відповідь Акціонерне товариство “Київенерго” зобов’язалось виконати свої зобов’язання у повному обсязі.

24.09.2018 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензії №24/09-01 від 24.09.2018 та №24/09-02 від 24.09.2018 з вимогою про оплату заборгованості за договорами постачання №1629/ДМТЗ-17 від 28.12.2017 та №444/ДМТЗ-18 від 07.03.2018.

У відповідь на претензії Товариства з обмеженою відповідальністю “Атум Енерджі” листом №63/4-4062 від 03.10.2018 Акціонерне товариство “Київенерго” повідомило про скрутне матеріальне становище та зобов’язалось виконати свої зобов’язання у повному обсязі.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару у визначений договорами строк, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладені між сторонами договори є договорами поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов’язок щодо передачі відповідачу товару, загальна вартість якого склала 102507,00 грн, виконав належним чином, однак відповідач, всупереч п.4.1 договору постачання №1629/ДМТЗ-17 від 28.12.2017 та п.4.1 договору постачання №444/ДМТЗ-18 від 07.03.2018 за поставлений позивачем товар у строки, погоджені між контрагентами не оплатив, внаслідок чого у Акціонерного товариства “Київенерго” виникла заборгованість. Строк виконання відповідачем обов’язку з оплати товару є таким, що настав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відтак, за висновками суду, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 102507,00 грн основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також за прострочення виконання зобов'язання по оплаті поставленого товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 750,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 3721,00 грн за період прострочки з 01.09.2018 по 29.11.2018 з урахуванням умов договорів щодо строків оплати поставленого товару.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару, поставленого позивачем, то вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є законними та обґрунтованими.

За висновками суду, розрахунки інфляційних втрат та 3%річних, які надані позивачем, є обґрунтованими та арифметично вірними, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 3721,00 грн та 3% річних у розмірі 750,00 грн.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Атум Енерджі” до Акціонерного товариства “Київенерго” про стягнення 106978,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 1762,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Акціонерного товариства “Київенерго” (04050, м.Київ, вул.Мельникова, будинок 31, ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Атум Енерджі” (49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Ливарна, будинок 2, ідентифікаційний код 40535284) основну заборгованість в сумі 102507 (сто дві тисячі п’ятсот сім) грн 00 коп., інфляційні втрати на суму 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 750 (сімсот пятдесят) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М. Смирнова