ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3065/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни, м. Луцьк
до Фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича, м. Харків
про стягнення 117493,44 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гупало Людмила Василівна звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича про стягнення 117493,44 грн. заборгованості за перевезення вантажу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 10.12.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.11.2018 року відповідачем було подано заяву (вх. № 33258), в якій останній заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просить суд розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.11.2018 року здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 922/3065/18 за правилами загального позовного провадження; розпочато у справі № 922/3065/18 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 18.12.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2018 року підготовче засідання у справі було відкладено на 21.01.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 28.01.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, в судовому засідання було оголошено перерву до 12.02.2019 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.02.2019 року позивач надав клопотання (вх. № 3161), в якому просив суд розглядати справи за його відсутності.

Суд, дослідивши вищезазначене клопотання вважає його таким, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та задовольняє його.

Представник позивача в судове засідання 12.02.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судове засідання 12.02.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов'язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

22.07.2016 року між Фізичною особою-підприємцем Гупало Л.В. (позивач, перевізник) та Фізичною особою-підприємцем Скринник О.О. (відповідач, експедитор) було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 22/07/16-1, який визначає порядок взаємовідносин, що виникають між сторонами при організації, здійсненні й розрахунках за транспортно-експедиторські послуги, що надаються експедитору перевізником, і пов`язані з перевезенням вантажів у міжнародному автомобільному повідомленні, за дорученням замовника та за рахунок замовника.

Відповідно до п. 5.1 договору, ціни за даним договором попередньо встановлюються й погоджуються сторонами перед кожним перевезенням за допомогою Додатка № 1 "Форма Заявки". Остаточна сума фрахту вказується в рахунку-фактурі на кожну виконану ТЕП, і може змінюватись, виходячи з інших підтверджених видатків, понесених перевізником при виконанні ТЕП.

Відповідно до п. 5.4 договору підставою для оплати ТЕП Експедитором є рахунок-фактура перевізника, акт виконаних робіт, картки простою, податкові накладні й товаросупроводжувальні документи (CRM) з оцінками відправника вантажу, перевізника, митних органів у шляху проходження вантажу й вантажоодержувача.

Відповідно до п. 5.5 договору, оплата ТЕП провадиться протягом 20 днів з моменту надання документів, що підтверджують доставку вантажу.

Як свідчать матеріали справи, сторонами було підписано наступні заявки на перевезення:

- від 05.01.2018 року на суму 920 Євро;

- від 05.01.2018 року на суму 1050 Євро;

- від 20.02.2018 року на суму 1450 Євро.

Вищезазначені заявник були складені на виконання договору транспортно-експедиційного обслуговування № 22/07/16-1 від 22.07.2016 року та підписані обома сторонами.

Позивачем на підтвердження виконання зобов`язань з перевезення вантажу було надано товарно-транспортні накладні ( а.с. 15-17), які відповідають умовам заявок, підписаних між сторонами.

На підставі здійсненого перевезення, позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату № СФ-0000058 від 17.01.2018 року на суму 32238,73 грн., № СФ-0000151 від 24.01.2018 року на суму 37124,35 грн., № СФ-0000348 від 26.02.2018 року на суму 48130,36 грн.

Крім того, позивачем було надано акти здачі-приймання виконаних робіт № ОУ-0000054 від 17.01.2018 року на суму 32238,73 грн. та № ОУ-0000151 від 24.01.2018 року на суму 37124,35 грн., які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Також позивачем було надано акт № ОУ-0000343 від 26.02.2018 року на суму 48130,36 грн., який був підписаний з боку позивача та не підписаний з боку відповідача.

В матеріалах справи наявні податкові накладні на суму 32238,73 грн., 48130,36 грн. та 37124,35 грн. (а.с. 24-26).

Як зазначає позивач вищезазначені документи, а саме рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт (наданих послуг), міжнародні товарно-транспортні накладні (CRM) та податкові накладні були направлені відповідачу, на підтвердження чого позивачем було надано фіскальні чеки з "Укрпошта" від 03.02.2018 року, від 01.03.2018 року та список згрупованих відправлень № 117 від 22.01.2018 року.

Вказані документи були отримані відповідачем, про що свідчать витяги з сайту "Укрпошта" (а.с. 30-32), відповідно до яких поштові відправлення були вручені отримувачу особисто.

Проте, як стверджує позивач, всупереч умовам договору, відповідачем не були виконані зобов`язання щодо оплати наданих послуг з перевезення вантажу, у зв`язку з чим у останнього наявна заборгованість, яка складає 117493,44 грн.

Вищенаведені обставини щодо не сплати відповідачем коштів за перевезення вантажу позивачем, стали підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Як свідчать матеріали справи, 28.01.2019 року відповідачем було надано до суду відзив на позов, проте ухвалою суду від 28.01.2019 року вказаний відзив було залишено без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України, у зв`язку із пропуском відповідачем строку на подачу відзиву та відсутністю клопотання про поновлення строку із зазначенням поважності причин пропуску такого строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України та ст. 526 ЦК повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 916 ЦК України).

Відповідно до п. 3.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, з подальшими змінами і доповненнями договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники).

За положеннями п. 14.1. Правил форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов'язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів (п. 3.1. Договору).

Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних. Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних (п. 14.4. Правил).

В даному випадку п. 5.4 договору передбачено, що підставою для оплати ТЕП Експедитором є рахунок-фактура перевізника, акт виконаних робіт, картки простою, податкові накладні й товаросупроводжувальні документи (CRM) з оцінками відправника вантажу, перевізника, митних органів у шляху проходження вантажу й вантажоодержувача.

В матеріалах справи наявні заявки на перевезення вантажу із зазначенням вартості послуг перевезення, які підписані обома сторонами, міжнародні товарно-транспортні накладні про перевезення вантажу позивачем, рахунки на оплату № СФ-0000058 від 17.01.2018 року на суму 32238,73 грн., № СФ-0000151 від 24.01.2018 року на суму 37124,35 грн., № СФ-0000348 від 26.02.2018 року на суму 48130,36 грн., податкові накладні на суму 32238,73 грн., 48130,36 грн. та 37124,35 грн.

Судом досліджено надані позивачем товарно-транспортні накладні та встановлено, що вони відповідають умовам, підписаних сторонами заявок на перевезення.

Крім того, як вже було зазначено вище, в матеріалах справи наявні акти здачі-приймання виконаних робіт № ОУ-0000054 від 17.01.2018 року на суму 32238,73 грн. та № ОУ-0000151 від 24.01.2018 року на суму 37124,35 грн., які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Щодо наданого позивачем акту № ОУ-0000343 від 26.02.2018 року на суму 48130,36 грн., який був підписаний з боку позивача та не підписаний з боку відповідача, суд зазначає наступне.

Умови, укладеного між сторонами договору, не містять застережень щодо того, що лише підписаний акт здачі-приймання робіт є підставою для здійснення оплати послуг з перевезення.

Крім того, статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Тобто в даному випадку, надані позивачем міжнародні товарно-транспортні накладні та рахунки на оплату є достатніми доказами підтвердження надання відповідачу послуг з перевезення вантажу.

Також, як вже було зазначено вище перевізні документи були направлені відповідачу та отриманні останнім, що підтверджується інформацією з офіційного сайту "Укрпошта" (а.с. 30-32), відповідно до якої відповідачем були отримані поштові відправлення особисто.

На час вирішення спору строк виконання зобов'язання по оплаті послуг перевезення вже є таким, що настав, доказів сплати боргу за позовними вимогами у справі немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором транспортно-експедиторського обслуговування № 22/07/16-1 від 22.07.2016 року у розмірі 117493,44 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 1762,00грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 530, 909, 916, 929 Цивільного кодексу України; 174, 202 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) 117493,44 грн. заборгованості та 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 14.02.2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/3065/18