ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа №914/1629/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Матущак О.І., Мирутенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача (скаржника) не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід», вих.№323 від 05 грудня 2018 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2018 року (підписане 29.11.2018 року), суддя Синчук М.М.

у справі №914/1629/18

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Традєкс», м. Дубно, Рівненська область

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід», с. Кавсько Стрийського району Львівської області

про стягнення 1 294 503,60 грн., з яких: 246 903,60 грн. 3% річних та 1 047 600 грн. інфляційні втрати

в с т а н о в и в :

28 серпня 2018 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» про стягнення 1 294 503,60 грн., з яких: 246 903,60 грн. 3% річних та 1 047 600 грн. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2018 року у справі №914/1629/18 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» 218 919,70 грн. 3% річних та 1 001 638,91 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення 27 983,90 грн. 3% річних та 45 961,09 грн. інфляційних втрат) суд відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість за поставлений товар в розмірі 2 619 000 грн., відповідач сплатив позивачу лише 11 червня 2018 року на виконання постанови Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі №914/1027/18, у звязку з чим, позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому, суд першої інстанції, взявши до уваги положення ст.ст.257, 261, 267, 599 ЦК України, відмовив у задоволенні позову щодо стягнення частини 3% річних та інфляційних втрат, оскільки такі нараховані позивачем поза межами позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2018 року у справі №914/1629/18 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в частині стягнення 196 317,37 грн. 3% річних та 865 055,70 грн. інфляційних втрат. Зокрема, апелянт посилається на положення ст.530 ЦК України щодо виконання боржником обовязку у семиденний строк з дня предявлення вимоги, відтак, взявши до уваги вимогу позивача №1 від 25 листопада 2015 року, яку боржник отримав 04 грудня 2015 року, скаржник вважає, що прострочення оплати за поставлений товар розпочалося 11 грудня 2015 року. В апеляційній скарзі відповідач навів свій розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, беручи до уваги викладене вище. Поряд з тим, апелянт також навів розрахунок пені в сумі 196 317,37 грн.

В судове засідання зявився представник позивача, який проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2018 року у справі №914/1629/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 29 грудня 2018 року). Зокрема, зазначає, що обовязок з оплати поставленого товару у відповідача виник одразу після отримання товару, зважаючи на спеціальну норму ч.1 ст.692 ЦК України, відтак, вважає правильним рішення суду про часткове задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали суду від 02 січня 2019 року (арк. справи 153). Клопотання від апелянта до суду не надходили.

Оскільки, явка представника відповідача не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» укладено договір поставки у спрощений спосіб, шляхом підписання видаткових накладних, у яких погоджено товар та його вартість, а також отримання відповідачем рахунку на оплату товару на відповідний банківський рахунок позивача.

На виконання укладеного між сторонами договору поставки, позивач поставив відповідачу у квітні 2015 року товар на загальну суму 3 823 507,20 грн., що підтверджується видатковими накладними, що знаходяться у матеріалах справи, а саме: №99 від 02 квітня 2015 року на суму 494 467,20 грн., №102 від 03 квітня 2015 року на суму 470 488,80 грн., №103 від 06 квітня 2015 року на суму 805 100 грн., №105 від 07 квітня 2015 року на суму 622 584,80 грн., №106 від 08 квітня 2015 року на суму 161 563,20 грн., №109 від 16 квітня 2015 року на суму 797 805,60 грн. та №110 від 17 квітня 2015 року на суму 471 497,60 грн.

Сторони не заперечують, що відповідач не оплатив вчасно поставлений товар на суму 2 619 000 грн.

Стягнення вказаної заборгованості було предметом розгляду у справі №914/1027/16 за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід».

На виконання постанови Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі №914/1027/16 відповідач сплатив позивачу 2 619 000 грн. 11 червня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №654 від 11 червня 2018 року.

Враховуючи порушення покупцем строку оплати поставленого товару, ТзОВ «Традєкс» у серпні 2018 року звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ТзОВ «Галичина-Захід» 1 294 503,60 грн., з яких: 246 903,60 грн. 3% річних та 1 047 600 грн. інфляційні втрати за період з 20 квітня 2015 року до 10 червня 2018 року.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу положень ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідач оплатив заборгованість за поставлений у 2015 році товар на суму 2 619 000 грн. лише 11 червня 2018 року на виконання постанови Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі №914/1027/16, що підтверджується платіжним дорученням №654 від 11 червня 2018 року.

У вказаній постанові ВС зазначено, що сторони самі визнали перераховані за спірними платіжними дорученнями грошові кошти в загальній сумі 2 619 000 грн., що надійшли на рахунок позивача в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як помилково переказані, а не на виконання зобовязання, яке виникло внаслідок поставки товару. Отже, неналежне виконання зобовязання відповідачем призвело до того, що позивач не отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд, у звязку із чим наявні правові підстави для вчинення дій за рішенням суду для належного виконання зобовязання відповідачем, а останній не вправі розраховувати на те, що позивач має за власний рахунок виправляти негативні для позивача наслідки, що виникли за результатами недобросовісної та нерозумної поведінки відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, з огляду на те, що у цій справі беруть участь ті ж самі сторони, що у справі №914/1027/18, зазначені вище обставини, встановлені у справі №914/1027/18, є преюдиційними та не потребують повторного доказування у справі, що розглядається.

Згідно з ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

В силу положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Як вбачається з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача за період з 20 квітня 2015 року по 10 червня 2018 року 246 903,60 грн. 3% річних та 1 047 600,00 грн. інфляційних втрат, разом з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про сплив позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Положеннями статей 253-255 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Беручи до уваги наведені вище положення, з огляду на оплату відповідачем заборгованості за поставлений товар 11 червня 2018 року, та звернення позивача до суду з цим позовом 28 серпня 2018 року (що підтверджується відміткою Укрпошти на поштовому конверті, адресованому місцевому господарському суду), відтак, позов підлягає задоволенню в частині стягнення 3% річних в розмірі 218 919,70 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1 001 638,91 грн. за період з 28 серпня 2015 року по 10 червня 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення з відповідача 27 983,90 грн. 3% річних та 45 961,09 грн. інфляційних втрат за період з 20 квітня 2015 року до 28 серпня 2015 року) слід відмовити, у звязку з спливом позовної давності щодо таких вимог.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» 218 919,70 грн. 3% річних та 1 001 638,91 грн. інфляційних втрат.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на ст.530 ЦК України щодо виконання боржником обовязку у семиденний строк з дня предявлення вимоги (вимога позивача №1 від 25 листопада 2015 року, яку боржник отримав 04 грудня 2015 року), оскільки, вказана стаття є загальною, в той час як спеціальною ст.692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, з огляду на що колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на виникнення у нього обовязку з оплати товару 11 грудня 2015 року. Враховуючи зазначене, колегія суддів не бере до уваги розрахунки, наведені апелянтом у апеляційній скарзі. Також колегія суддів не бере до уваги зазначений в апеляційній скарзі розрахунок пені, оскільки стягнення пені не було предметом розгляду у цій справі в суді першої інстанції, а позивачем такі вимоги не заявлялись.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2018 року у справі №914/1629/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/1629/18 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 04 лютого 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Мирутенко О.Л.