УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

м. Київ

05.02.2019Справа № 910/11579/18

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко Г. П.,

за участю секретаря - Коваленко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" (36003, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Балакіна, 20),

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка" (39430, Полтавська обл., Машівський район, с. Селещина, 90А),

3. Приватного підприємства "Компанія "Надежда" (39400, Полтавська обл., Машівський район, смт. Машівка, вул. Леніна, 130),

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз" (36009, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Зіньківська, 19-Б),

5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В." (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Кагамлика, 35),

6. Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" (36009, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Зіньківська, 19-Б),

7. Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" (89656, Закарпатська обл., Мукачівський район, с. Горонда, вул. Елеваторна, 9)

До Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45)

Про визнання частково недійсним рішення

За участю представників сторін:

від позивача 1-7: Вознюк О. В. за довіреностями;

від відповідача: Павленко О.В. за довіреністю.

Швець І. В., за довіреністю

Кузовенко А.А., за довіреністю

За участю вільного слухача - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл", Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним рішення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі просять:

- визнати недійним пункт 1 рішення Антимонопольного комітету України № 315-р від 21.06.2018 в частині, зокрема, щодо Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" щодо вчинення антиконкурентних узгоджених дій на підставі ч. 3 ст. 6 та п.1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", які полягали у схожому підвищені цін на скраплений вуглеводневий газ (далі -СВГ);

- визнати недійсним пункти 2.1 - 2.7 рішення Антимонопольного комітету України №315-р від 21.06.2018.

Разом з позовною заявою позивачами подано клопотання про витребування доказів, в якому позивачі просили зобов'язати відповідача надати позивачам для ознайомлення матеріали справи Антимонопольного комітету України № 128-26.13/102-17, у тому числі з інформацією з обмеженим доступом; клопотання про встановлення додаткового строку для надання доказів, зокрема висновку судового експерта.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 910/11579/18 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі № 910/11579/18 на 25.09.2018.

25.09.2018 від відповідача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 25.09.2018 оголошено перерву на 30.10.2018.

26.10.2018 від позивачів надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 29.10.2018 від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

30.10.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у закритому судовому засіданні та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні на 20.11.2018.

20.11.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 20.11.2018 оголошено перерву на 04.12.2018.

У підготовчому засіданні 04.12.2018 оголошено перерву на 18.12.2018.

13.12.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" надійшли додаткові пояснення.

В підготовчому засіданні 18.12.2018 Суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/11579/18 до судового розгляду по суті на 22.01.2019.

27.12.2018 через відділ канцелярії господарського суду від відповідача надійшов супровідний лист, яким на оптичному диску надано копії матеріалів справи комітету № 128-29-26.13/102-17.

В судовому засіданні 22.01.2019 Судом оголошено перерву в розгляді справи по суті на 05.02.2019.

04.02.2019 через відділ канцелярії господарського суду від позивачів надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову (в порядку ст. 136 ГПК України), в якій позивачі просили Суд винести ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 1 в частині, що стосується позивачів, пунктів 2.1. - 2.7. рішення Антимонопольного комітету України № 426-р від 30.08.2018 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В судове засідання 05.02.2019 учасники справи прибули. Позивачі в судовому засіданні підтримали подану ними заяву про забезпечення позову, відповідач проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечив.

Розглянувши в судовому засіданні заяву позивачів про вжиття заходів забезпечення позову (в порядку ст. 136 ГПК України) суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на таке.

Заява позивачів про вжиття заходів забезпечення позову (в порядку ст. 136 ГПК України) обґрунтована тим, що практика застосування ч. 5 ст. 56 та ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яка висвітлена у п. 20.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», склалася таким чином, що «час розгляду справи або перегляду рішення» тлумачиться звужено і виключно як проміжок часу між відкриттям судом провадження та прийняттям ним рішення. Відповідно до такого тлумачення, на думку позивачів, у період між прийняттям рішення судом першої інстанції та відкриттям апеляційного провадження Рішення АМКУ залишається чинним, а дія (чинність) Рішення АМКУ в зазначений проміжок часу зумовлює обов'язок позивачів сплатити накладений Рішенням АМКУ штраф. При цьому, невиконання цього обов'язку призводить до нарахування пені у розмірі 1,5% від суми штрафу (179 569 грн для групи "Надежда" сукупно) за кожен день прострочення його сплати. Отже, в період, коли суди фактично не здійснюють розгляд справу, зокрема, у період після прийняття судом першої інстанції рішення на користь АМКУ і до відкриття апеляційним судом провадження за апеляційної скаргою, позивачі будуть зобов'язані сплатити штрафи, незважаючи на те, зокрема, що саме рішення господарського суду навіть не вступить в силу. З огляду на викладене, на думку позивачів, є фактичні та правові підстави для зупинення дії Рішення АМКУ у зв'язку з тим, що не зупинення його дії може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії та заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання. Отже, чинне законодавство України передбачає можливість вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії щодо предмету спору.

У пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, основною підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є те, що невжиття таких заходів зможе утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у справі, або невжиття таких заходів до забезпечення позову унеможливить ефективний захист або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд зазначає, що предмет спору у даній справі є немайновий, а отже, навіть у разі задоволення позову, не передбачається виконання рішення суду у справі, а отже нема і підстав забезпечувати таке виконання рішення.

Щодо унеможливлення ефективного судового захисту або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття заходів до забезпечення позову, то суд має констатувати наступне.

Відповідно до абзаців 3-5 частини п'ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

За таких обставин, зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням АМКУ відбувається в силу приписів норм закону. Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що дослідження дій суб'єктом господарювання як антиконкурентних, а також порушення законодавства про захист економічної конкуренції є прямими повноваженнями органів Антимонопольного комітету України, визначеними законом, а тому суд не може втручатися у діяльність органів державною влади, обмежуючи їх повноваження.

За таких обставин, потреби у вжитті таких заходів до забезпечення позову як зупинення дії пункту 1 в частині, що стосується позивачів, пунктів 2.1. - 2.7. рішення Антимонопольного комітету України № 426-р від 30.08.2018 до набрання законної сили судовим рішенням у справі, не має, як і підстав для вжиття таких заходів до забезпечення позову.

Висновки суду щодо зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням АМК, повністю узгоджуються з викладеним у п. 20.2 та 21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.122011 N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, про які клопочуть позивачі, не має, як через немайновий характер спору, так і через не доведеність позивачами утруднення відновлення їх порушених прав у разі задоволення позову, а також через встановлення на законодавчому рівні підстав для зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням, що означає, що необхідності встановлювати такі заборони відповідачу судом у якості забезпечення позову, не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 136, 137, 139, 140, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви позивачів про вжиття заходів забезпечення позову (в порядку ст. 136 ГПК України) відмовити.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.02.2019.

Суддя Г.П. Бондаренко