ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р., м. Київ Справа№ 910/3160/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Богдан С.В.,

від відповідача: Карачун Н.М.,

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р., м. Київ (повний текст складено 11.06.2018р.) у справі №910/3160/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи в запропонованій Позивачем редакції.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач зобов'язаний на підставі ч.2 розділу ІІІ Кодексу розподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р., укласти з Позивачем договір на експлуатацію газорозподільної системи. Проте, Відповідач не підписав такий договір в редакції,запропонованій Позивачем.

1.3. Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що у Відповідача відсутній обов'язок укладати договір №SDp545-18 на експлуатацію складових газорозподільної системи саме в редакції, запропонованій Позивачем.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 29.06.2017р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №844 від "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ "Дніпропетровськгаз", відповідно до якої видано Позивачу ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільского району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Позивача.

2.2. Відповідач є власником побудованого у 2004 році підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропетровської області протяжністю 9,912 км, що підтверджується актом Державної технічної комісії готовності закінченого будівництвом об'єкта експлуатації від 27.08.2004р. та виконавчою технічною документацією.

2.3. Відповідно до п.2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

2.4. Позивач звернувся до Відповідача з листом від 17.01.2018р. №Dp02.2-СЛ-1177-0118, в якому надіслав проект договору №SDp545-18 на експлуатацію складових газорозподільної системи з метою врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, які належать Відповідачу, шляхом укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, форма якого визначена додатком №3 Кодексу газорозподільних систем.

2.5. Листом від 09.02.2018р. № 50/05-133 Відповідач направив Позивачу протокол розбіжностей до запропонованого Позивачем проекту договору.

Відповідач в листі зазначив, що наведений у додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем договір про експлуатацію складових газорозподільної системи, який покладено в основу запропонованого проекту договору, не визначений як типовий та Кодексом газорозподільних систем не встановлено обов'язковості дотримання його форми.

Отже, сторони при укладенні договору про експлуатацію складових газорозподільної системи та її об'єктів мають право викласти свій зміст цього договору, відмінний від додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем, що не суперечить чинному законодавству. При цьому, Відповідач також зазначив, що додатки №1,2 містять неповну інформацію про майно, яке є предметом договору, а також є неприйнятними перелік та вартість послуг з експлуатації.

3. Короткий зміст рішень місцевого суду.

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. у справі №910/3160/18 у задоволенні позову відмовлено.

3.2. Рішення обґрунтоване тим, що договір на експлуатацію складових газорозподільних систем, визнання укладеним якого є предметом спору у даній справі, не базується на державному замовленні, не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону, жодних попередніх домовленостей щодо укладення спірного договору сторони не заключали, істотні умови договору залишилася непогодженими сторонами, тому відсутні законні підстави зобов'язувати Відповідача укласти вказаний договір або визнавати його укладеним в запропонованій Позивачем редакції.

Також місцевий суд вказав, що зазначений в додатку №3 до Кодексу газорозподільних систем договір на експлуатацію складових газорозподільної системи не визначений як типовий або примірний. Тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. у справі №910/3160/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що обов'язковість для сторін укладення договору на експлуатацію складових ГРС у формі, встановленій додатком №3 Кодексу ГРМ, випливає з приписів, зокрема, ч.3, 7 ст.179 Господарського кодексу України, ч.1 ст.648 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.3 Закону України «Про трубопровідний транспорт», п.2 гл.1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, пп.14 п.2.2 розділу 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності із розподілу природного газу, а не в силу того, що даний договір є типовим.

Позивач зазначає, що зміст договору має відповідати акту, на підставі якого такий договір укладається, а відповідно до п.2 гл.1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем відповідні договори укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу.

Позивач стверджує, що єдиним можливим способом подальшого використання газопроводу, що належить Відповідачу, є укладення договору експлуатації складових газорозподільної системи в редакції Позивача, предметом якого є здійснення виконавцем (Позивачем) комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту газопроводу Відповідача.

Позивач звертає увагу на те, що місцевим судом не надано оцінку змісту протоколу розбіжностей, його умов та доводів Позивача щодо відсутності правових підстав для підписання договору у запропонованій Відповідачем редакції.

На думку Позивача, договір експлуатації складових газорозподільної системи є договором про надання послуг, а запропонований Відповідачем договір є за своєю правовою природою договором найму (оренди). Водночас Відповідачу заборонено передавати газопровід в оренду відповідно до ст.7 Закону України «Про трубопровідний транспорт».

Крім того, Позивач вказує, що про надання Відповідачем згоди на укладення спірного договору свідчать конклюдентні дії, що виразилися в отриманні послуг з технічного обслуговування газопроводу.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач у поданому відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

5.2. Відповідач зазначає, що договори за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу, не є типовими та наведені як зразок, а тому сторонам не забороняється змінювати їх зміст.

Відповідач стверджує, що до п.3 гл.1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем дія останнього не розповсюджується на Відповідача. Також Відповідач звертає увагу на те, що не замовляє у Позивача послуги, а тому не може виступати замовником за спірним договором. Крім того, законодавством не передбачено заборону на укладення договорів оренди газопроводів.

Відповідач стверджує, що у разі необхідності технічного обслуговування газорозподільної системи за наявності підтверджених відповідним договором загальновиробничих витрат, до структури тарифу оператора газорозподільної системи можуть бути включені також витрати на утримання, експлуатацію майна газорозподільної системи.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 02.07.2018р. Позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 31.05.2018р. у справі №910/3160/18.

6.2. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018р. відкрито апеляційне провадження.

6.3. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16.11.2018р., справу №910/3160/18 передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Власов Ю.Л., судді: Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2018р. прийнято справу №910/3160/18 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді: Калатай Н.Ф., Буравльов С.І., розгляд апеляційної скарги у справі №910/3160/18 призначено на 09.01.2019р. У судовому засіданні 09.01.2019р. оголошено перерву до 30.01.2019р.

7. Застосоване законодавство

7.1. Згідно з ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

7.2. Відповідно до ч.1 ст.179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

7.3. Згідно з ч.2 ст.179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

7.4. Відповідно до ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

7.5. Згідно з ч.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: 1) вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; 2) примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; 3) типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; 4) договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

7.6. Згідно з ч.1 ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

7.7. Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

7.8. Згідно з ч.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

7.9. Відповідно до ст.181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

7.10. Відповідно до ч.2 ст.189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Як встановлено судом, Позивач є оператором газорозподільних систем та проводить свою діяльність на підставі ліцензії на розподіл природного газу, виданої згідно постанови НКРЕКП №844 від 29.06.2017р. "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу".

Водночас Відповідач є власником побудованого у 2004 році підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропетровської області протяжністю 9,912 км.

8.3. Позивача в обґрунтування своїх вимог зазначає, що Відповідач і Позивач зобов'язані відповідно до п.2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, які належать Відповідачу, шляхом укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, форма якого визначена додатком №3 Кодексу газорозподільних систем.

8.4. Відповідно до ст.181 Господарського кодексу України визначено три типу договорів, які передаються на вирішення суду у разі недосягнення сторонами згоди щодо їх істотних умов, а саме договори, засновані на державному замовленні, договори, укладення яких є обов'язковим для сторін на підставі закону, договори, у яких сторона (виконавець за договором) в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг). В іншому випадку розбіжності, що залишились неврегульованими, можуть бути передати до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір не є договором, заснованим на державному замовленні. Суду також не подано доказів, що сторона (виконавець за договором) в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг).

Спірний договір не відноситься до договорів, укладення яких є обов'язковим для сторін на підставі закону. У зв'язку з цим, апеляційний суд відхиляє доводи Позивача, що даний договір є обов'язковим до укладення в силу норм Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

Водночас судом встановлено, що Кодекс газорозподільних систем не є законом, оскільки прийнятий не органом законодавчої влади, а Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка не є органом, наділеним повноваженнями приймати закони.

При цьому, Позивачем не подано суду доказів наявності згоди Відповідача на врегулювання судом розбіжностей, що залишились неврегульованими Сторонами.

8.5. Судом встановлено, що Позивач звернувся до Відповідача з листом від 17.01.2018р. №Dp02.2-СЛ-1177-0118, в якому надіслав проект договору №SDp545-18 на експлуатацію складових газорозподільної системи з метою врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, які належать Відповідачу, шляхом укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, форма якого визначена додатком №3 Кодексу газорозподільних систем.

Листом від 09.02.2018р. № 50/05-133 Відповідач направив Позивачу протокол розбіжностей до запропонованого Позивачем проекту договору. Відповідач в листі зазначив, що наведений у додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем договір про експлуатацію складових газорозподільної системи, який покладено в основу запропонованого проекту договору, не визначений як типовий та Кодексом газорозподільних систем не встановлено обов'язковості дотримання його форми. Отже, сторони при укладенні договору про експлуатацію складових газорозподільної системи та її об'єктів мають право викласти свій зміст цього договору, відмінний від додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем, що не суперечить чинному законодавству. При цьому, Відповідач також зазначив, що додатки №1, 2 містять неповну інформацію про майно, яке є предметом договору, а також є неприйнятними перелік та вартість послуг з експлуатації.

Місцевим судом вірно вказаного, що зазначений в додатку №3 до Кодексу газорозподільних систем договір на експлуатацію складових газорозподільної системи не визначений як типовий або примірний. Тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі № 911/2354/17.

8.6. Апеляційний суд відхиляє аргументи Позивача, що про надання Відповідачем згоди на укладення спірного договору свідчать конклюдентні дії, що виразилися в отриманні послуг з технічного обслуговування газопроводу, оскільки отримання послуг свідчить лише про те, що між сторонами виникли окремі правовідносини щодо технічного обслуговування газопроводу та вказані дії не свідчать про намір Відповідача укласти з Позивачем договір на експлуатацію складових газорозподільної системи.

8.7. Враховуючи вищевикладене апеляційний суд відхиляє решту аргументів Позивача, вказаних в апеляційній скарзі, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.

8.8. За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що договір на експлуатацію складових газорозподільних систем, визнання укладеним якого є предметом спору у даній справі, не базується на державному замовленні, не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону, жодних попередніх домовленостей щодо укладення спірного договору сторони не заключали, істотні умови договору залишилася непогодженими сторонами, тому відсутні законні підстави зобов'язувати Відповідача укласти вказаний договір або визнавати його укладеним в запропонованій Позивачем редакції.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, вимоги Позивача про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи в запропонованій Позивачем редакції не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не доведено обставин обов'язковості укладення такого договору між сторонами.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. у справі №910/3160/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. у справі №910/3160/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 13.02.2019р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай