РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2019Справа №910/16048/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України

до Фізичної особи-підприємця Щолока Дмитра Сергійовича

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Фізичної особи-підприємця Москальця Андрія Михайловича

про стягнення 47 357,84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Щолока Дмитра Сергійовича про стягнення 47 357,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку із сплати орендних платежів за користування згідно договору оренди №1581/А від 01.03.2017 нерухомим майном, що знаходиться на балансі позивача, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 44 263,91 грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 2 774,70 грн. та 3% річних у розмірі 319,23 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2018 було відкрито провадження у справі №910/16048/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та роз'яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, спір буде вирішений за наявними матеріалами справи у відповідності до приписів ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України); визначено строки для подання відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та пояснень.

22.12.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли докази направлення примірника позовної заяви залученій третій особі - Москальцю А.М.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 05.12.2018 була надіслана відповідачу 10.12.2018 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1. Крім того, ухвала суду від 05.12.2018 була надіслана відповідачу рекомендованим листом на адресу реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_2.

Однак, поштові відправлення не були вручені відповідачу та були повернуті до суду 18.12.2018 та 19.12.2018 відповідно, у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується довідками відділення поштового зв'язку від 17.12.2018 та від 18.12.2018 на конвертах.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд зазначає, що вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом з поміткою "судова повістка".

Відповідно до п. 116 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03 2009, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З пунктів 99 та 116 вказаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що неотримання судової повістки (листа з ухвалою суду) відповідачем та повернення її до суду з поміткою "повернута відправнику за закінченням терміну зберігання" є наслідками волевої поведінки відповідача у формі бездіяльності щодо її належного отримання.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 05.12.2018 є 17.12.2018 та 18.12.2018 відповідно (дати проставлення на довідках відділення поштового зв'язку відміток щодо причини повернення поштових відправлень).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Третя особа також була належним чином повідомлена про розгляд справи №910/16048/18, однак своїм правом на доведення до суду власної правової позиції з приводу даного спору не скористалась.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

01.03.2017 між Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Москаленко Андрієм Михайловичем (орендар) укладено Договір оренди №1581/А (надалі - Договір), у відповідності до умов п.п. 1.1, 1.2 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне майно згідно до Закону України "Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України", дозволу НАН України, що знаходиться на балансі Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона, розташоване за адресою: вул. Федорова, 18, корпус №8, поверх 6, кімната №606, загальною площею 18 кв.м, приведеною площею 27,36 кв.м., вартість якого становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 31.01.2017 - 121 022,93 грн. 1 кв.м. - 6 723,50 грн. Майно передається в оренду під офіс.

Згідно із п. 1.3 Договору стан майна на момент укладання Договору (потребує/не потребує поточного або капітального або поточного і капітального ремонту) визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком орендодавця і орендаря.

Пунктом 3.1 Договору передбачена орендна плата, яка визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 зі змінами і становить за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - січень 2017 при 18% орендній ставці під офіс в грн.: за 1 кв. м. 100,85 грн., за все приміщення 1815,30 грн., ПДВ 363,06 грн., разом до сплати за місяць 2 178,36 грн.

Крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця:

- відшкодування спожитих комунальних послуг - електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- відшкодування плати за землю;

- відшкодування послуг за обслуговування ліфтів;

- відшкодування послуг з інженерного (обслуговування електро-, тепло-, водо забезпечення, вентиляційне обслуговування, обслуговування телефонного зв'язку тощо) і господарського (прибирання та охорона) забезпечення приміщень.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендар сплачує орендну плату за кожен наступний місяць, яка визначається шляхом коригування за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України. Нарахування орендної плати та інших платежів згідно п. 3.1 здійснюється щомісячно станом на перше число місяця, наступного за розрахунковим. Орендар сплачує орендну плату та інші платежі згідно п. 3.1 до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно одержаних рахунків. Орендодавець має право виставляти розрахунки на попередню оплату орендної плати та інших платежів згідно п. 3.1 Договору.

Згідно із п. 3.5 Договору орендна плата та інші платежі, передбачені п. 3.1 Договору, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі стягуються на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 4.3 Договору передбачене зобов'язання орендаря щодо внесення протягом місяця після підписання Договору завдатку. Після закінчення основного строку Договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць з урахуванням внесеного орендарем завдатку.

Орендар зобов'язався щомісячно проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідно акти звірення (п. 4.12 Договору).

Пунктами 9.1, 9.3, 9.4 Договору передбачено, що дія Договору поширюється на відносини, що виникли між сторонами з 01.03.2017 відповідно до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України і діє до 31.12.2017 включно, але до повного виконання зобов'язань. Зміни до умов цього Договору або його розірвання допускається за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом 15 календарних днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Продовження терміну дії Договору оренди, строк дії якого закінчується, за умови належного виконання орендарем своїх зобов'язань за цим Договором, відсутність заперечення орендодавця проти продовження та при обов'язковій наявності дозволу НАН України оформлюється додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього Договору. Якщо орендар має бажання продовжити термін дії Договору оренди, за умови належного виконання своїх зобов'язань за цим Договором, він повинен повідомити орендодавця про свій намір не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору оренди.

Додатковою угодою №2 від 29.01.2018 до Договору була здійснена заміна орендаря, а саме: з Фізичної особи-підприємця Москальця Андрія Михайловича на Фізичну особу-підприємця Щолока Дмитра Сергійовича.

Так, у відповідності до Додаткової угоди №2 преамбула Договору викладена у редакції: Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (орендодавець), в особі директора Куцака Валерія Стефановича, діючого на підставі довіреності №К-48-67/562 від 06.04.2015 з однієї сторони та Фізична особа-підприємець Щолок Дмитро Сергійович (орендар) з іншої сторони. Крім того, новим орендарем та орендодавцем продовжений строк дії Договору до 31.12.2018. Всі інші умови Договору залишились незмінними.

07.07.2018 та 16.10.2018 позивач направляв на адресу відповідача претензії №67/856 та № 67/1236 відповідно з вимогою сплати заборгованості.

Позивачем до позовної заяви долучений акт звільнення приміщення від 30.09.2018, з якого вбачається що Фізична особа-підприємець Щолок Д.С. звільнив приміщення, які були йому надані в оренду на підставі Договору. Акт підписаний обома сторонами без заперечень.

01.10.2018 сторони підписали акт звірення розрахунків, з якого вбачається, що сума заборгованості відповідача за Договором оренди перед позивачем складає 44 263,80 грн., з яких 127,20 - сума вартості послуг за обслуговування ліфтів, 2 707,86 грн. - сума комунальних послуг, 37 902,61 грн. - сума орендної плати, 1 399,44 грн. - сума земельного податку, 2 126,80 грн. - сума інженерного і господарського забезпечення приміщення.

Спір у справі виник у зв'язку із твердженнями позивача про невиконання відповідачем свого обов'язку із сплати орендних платежів за користування згідно договору оренди №1581/А від 01.03.2017 нерухомим майном, що знаходиться на балансі позивача, за період з 01.04.2018 по 30.09.2018, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 44 263,91 грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 2 774,70 грн. та 3% річних у розмірі 319,23 грн.

Укладений сторонами Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 759, 793, 797 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладенням сторонами додаткової угоди № 2 від 29.01.2018 до Договору фактично здійснено передачу всіх прав і зобов'язань за Договором новому орендарю (ФОП Щолоку Д.С.). Факт передачі виник з моменту підписання даної додаткової угоди, а том, суд приходить до висновку, що з 29.01.2018 орендарем по Договору є Щолок Дмитро Сергійович і для нього настають правові наслідки передбачені законодавством та умовами Договору.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У частині 1 статті 759 Цивільного кодексу України вказано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2017 Договір був укладений між позивачем як орендодавцем та третьою особою як орендарем.

Проте, в подальшому, на підставі Додаткової угоди №2, укладеної між позивачем та відповідачем, орендаря за Договором було змінено, а саме: первісний орендар - Фізична особа-підприємець Москалець Андрій Михайлович був замінений на нового орендаря - Фізичну особу-підприємця Щолока Дмитра Сергійовича.

Додаткова угода №2 відписана як уповноваженою особою Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України, так безпосередньо відповідачем.

Враховуючи приписи статті 204 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а також відсутність жодних підстав вважати, що Додаткова угода №2 була визнана недійсною або її дійсність оспорюється в судовому порядку, у суду відсутні підстави для сумнівів щодо правових насідків такого правочину - заміни орендаря за Договором.

Більше того, ні відповідач (новий орендар за Договором), ні третя особа (первісний орендар за Договором) не скористались своїм правом на спростування таких обставин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з дати укладення Додаткової угоди №2 - 29.01.2018, користувачем майна, орендованого за Договором, є Фізична особа-підприємець Щолок Дмитро Сергійович.

Відтак, з огляду на те, що фактично користування відповідачем орендованим майном припинилось 30.09.2018, що підтверджується підписаним сторонами актом звільнення приміщення від 30.09.2018, то відповідно матеріалами справи підтверджується, що Фізична особа-підприємець Щолок Дмитро Сергійович користувалось орендованим згідно Договору майном у період з 29.01.2018 по 30.09.2018 (тобто, в межах спірного періоду - 01.04.2018 по 30.09.2018, за який позивач просить стягнути з відповідача орендну плату).

Приписами ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1 та 4 статті 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У відповідності з ч. 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пунктом 3.1 Договору передбачена орендна плата, яка визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 зі змінами і становить за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - січень 2017 при 18% орендній ставці під офіс в грн.: за 1 кв. м. 100,85 грн., за все приміщення 1 815,30 грн., ПДВ 363,06 грн., разом до сплати за місяць 2 178,36 грн.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендар сплачує орендну плату за кожен наступний місяць, яка визначається шляхом коригування за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України. Нарахування орендної плати та інших платежів згідно п. 3.1 здійснюється щомісячно станом на перше число місяця, наступного за розрахунковим.

Враховуючи наведені приписи законодавства та умови Договору, суд приходить до висновку, за період з 01.04.2018 по 30.09.2018 загальний розмір орендної плати, яка підлягала сплаті відповідачем на користь позивача складала суму 37 902,61 грн.

Наведені висновки суду підтверджуються, в тому числі, підписаним сторонами актом звіряння розрахунків станом на 01.10.2018.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Абзацом третім пункту 3.3 Договору визначено, що орендар сплачує орендну плату та інші платежі згідно п. 3.1 до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно одержаних рахунків.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та абз. 3 п. 3.3 Договору відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу орендні платежі за користування майном:

- у квітні 2018 року - до 21.05.2018 (враховуючи положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, та зважаючи на те, що останній день строку сплати орендного платежу перепав на 20.05.2018 - неділю);

- у травні 2018 року - до 20.06.2018;

- у червні 2018 року - до 20.07.2018;

- у липні 2018 року - до 20.08.2018;

- у серпні 2018 року - до 20.09.2018;

- у вересні 2018 року - до 22.10.2018 (враховуючи положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, та зважаючи на те, що останній день строку сплати орендного платежу перепав на 20.10.2018 - суботу).

Позивач стверджує, а відповідач не скористався своїм правом на спростування таких тверджень, що Фізичною особою-підприємцем Щолоком Дмитром Сергійовичем не виконано своїх зобов'язань зі сплати на користь Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України орендних платежів за користування у період з 01.04.2018 по 30.09.2018 орендованим згідно Договору майном.

Водночас, матеріали справи також не містять доказів виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань зі сплати орендних платежів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості перед позивачем зі сплати орендних платежів за Договором за користування орендованим майном у період з 01.04.2018 по 30.09.2018 у розмірі 37 902,61 грн.

Крім того, абзацом 2 пункту 3.1 Договору передбачено, що крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця:

- відшкодування спожитих комунальних послуг - електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- відшкодування плати за землю;

- відшкодування послуг за обслуговування ліфтів;

- відшкодування послуг з інженерного (обслуговування електро-, тепло-, водо забезпечення, вентиляційне обслуговування, обслуговування телефонного зв'язку тощо) і господарського (прибирання та охорона) забезпечення приміщень.

Позивачем було нараховано у відповідності до абз. 2 п. 3.1 Договору відповідачу за період з 01.04.2018 по 30.09.2018 до відшкодування вартість послуг за обслуговування ліфтів у розмірі 127,20 грн., вартість комунальних послуг у розмірі 2 707,86 грн., вартість земельного податку у розмірі 1 399,44 грн. та вартість інженерного та господарського забезпечення приміщень у розмірі 2 126,80 грн.

В свою чергу, відповідачем було підтверджено обґрунтованість нарахованих згідно абз. 2 п. 3.1 Договору платежів та споживання ним відповідних послуг шляхом підписання без заперечень акту звіряння розрахунків станом на 01.10.2018.

Як вже зазначалось, у відповідності до п. 3.3 Договору відповідач зобов'язаний був сплачувати передбачені абз. 2 п. 3.1 Договору платежі до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно одержаних рахунків.

Проте, доказів сплати грошових коштів в рахунок погашення такої заборгованості відповідачем суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись наведеними нормами процесуального закону, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано тверджень позивача щодо наявності у нього заборгованості за договором зі сплати на користь Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України орендної плати у розмірі 37 902,61 грн., заборгованості з відшкодування вартості послуг за обслуговування ліфтів у розмірі 127,20 грн., вартості комунальних послуг у розмірі 2 707,86 грн., вартості земельного податку у розмірі 1 399,44 грн. та вартості інженерного та господарського забезпечення приміщень у розмірі 2 126,80 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем не надано суду доказів слати позивачу спірної суми коштів, як і не наведено спростування розміру даної заборгованості, які і не наведено ФОП Щолоком Д.С. обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України про стягнення з Фізичної особи-підприємця Щолока Дмитра Сергійовича заборгованості з орендної плати у розмірі 37 902,61 грн., заборгованості з відшкодування вартості послуг за обслуговування ліфтів у розмірі 127,20 грн., вартості комунальних послуг у розмірі 2 707,86 грн., вартості земельного податку у розмірі 1 399,44 грн. та вартості інженерного та господарського забезпечення приміщень у розмірі 2 126,80 грн. (що разом становить суму 44 263,91 грн.), є правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 774,70 грн., нараховану за період з 01.04.2018 по 30.09.2018 та 3% річних у розмірі 319,23 грн., нараховані за період з 21.05.2018 по 31.10.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що орендна плата та інші платежі перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі стягуються на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір (подвійної облікової ставки НБУ) порядок нарахування пені (від суми заборгованості за кожен день прострочення), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що орендар сплачує орендну плату та інші платежі згідно п. 3.1 до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Тобто, відповідач зобов'язаний був сплачувати як орендні платежі (передбачені абз. 1 п. 3.1 Договору), так і інші платежі (передбачені абз. 2 п. 3.1 Договору) до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відтак, визначені п. 3.1 Договору платежі за квітень 2018 року у загальному розмірі 8 319,29 грн. підлягали сплаті відповідачем до 21.05.2018, за травень 2018 року у загальному розмірі 7 269,85 грн. - до 20.06.2018, за червень 2018 року у загальному розмірі 7 187,74 грн. - до 20.07.2018, за липень 2018 року у загальному розмірі 7 114,57 грн. - до 20.08.2018, за серпень 2018 року у загальному розмірі 7 137,81 грн. - до 21.09.2018 та за вересень 2018 року у загальному розмірі 7 234,65 грн. - до 22.10.2018.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов'язання, та керуючись приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов'язок суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правомірність стягнення з Фізичної особи-підприємця Щолок Дмитра Сергійовича пені у розмірі 2 774,70 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних з урахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов'язання, та керуючись приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов'язок суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правомірність стягнення з Фізичної особи-підприємця Щолок Дмитра Сергійовича 3 % річних у розмірі 319,23 грн.

Варто зауважити, що при розрахунку пені та 3% річних позивачем було невірно визначено періоди прострочення відповідачем свого грошового зобов'язання, проте у зв'язку з тим, що Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України було допущено арифметичну помилку при складанні сум, які підлягали сплаті Фізичною особою-підприємцем Щолоком Дмитром Сергійовичем у відповідності до п. 3.1 Договору, за липень 2018 року та визначено їх у розмірі 6 114,57 грн. замість 7 114,57 грн., в даному випадку невірне визначення періоду нарахування пені та 3% річних не зумовило надмірне нарахування таких штрафних санкцій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України підлягають в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на відповідача з огляду на задоволення позову повністю.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Щолока Дмитра Сергійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1; адреса реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 11; ідентифікаційний код 05416923) заборгованість у розмірі 44 263 (сорок чотири тисячі двісті шістдесят три) грн. 91 коп., пеню у розмірі 2 774 (дві тисячі сімсот сімдесят чотири) грн. 70 коп., 3% річних у розмірі 319 (триста дев'ятнадцять) грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 11.02.2019.

Суддя Р.В. Бойко