ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 922/1552/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Діамантбанк",

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків",

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" Тімоніна О.О.

на рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2018 (головуючий суддя Новікова Н.А.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 (головуючий суддя - Здоровко Л.М., судді: Мартюхіна Н.О., Плахов О.В.)

у справі № 922/1552/18

за позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (далі - ПАТ "Діамантбанк")

до товариства з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків" (далі - ТОВ "Автодом Харків")

про стягнення 196 398,74 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Діамантбанк" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Автодом Харків" про стягнення 196 398,74 грн. заборгованості (з них: 123 229,20 грн. заборгованості за кредитом, 31 903,55 грн. заборгованості за відсотками, 41 265,99 грн. пені), яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про надання кредиту у формі овердрафту від 05.09.2016 № 104 в частині своєчасного повернення кредитних коштів.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у справі № 922/1552/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2018, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані наявністю у позивача можливості для зарахування коштів з поточного рахунку відповідача в погашення кредиту у формі овердрафту згідно з умовами договору про надання кредиту у формі овердрафту від 05.09.2016 № 104.

ПАТ "Діамантбанк", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Так, згідно з доводами ПАТ "Діамантбанк", викладеними у касаційній скарзі:

- судами попередніх інстанцій порушено приписи статей 80, 118, 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з огляду на те, що висновки по суті справи зроблені судами з урахуванням письмових доказів, які подані позивачем (долучені до позову) та відповідачем (долучені до відзиву), у той час як відзив та додані до нього докази (зокрема, копії договору банківського рахунку від 23.07.2014 № 14-07-23-001903 та листа від 04.07.2017 № 56) не прийняті судом першої інстанції до розгляду у зв'язку з порушенням відповідачем встановленого строку для їх подання;

- суди попередніх інстанцій у розгляді справи на порушення приписів частини другої статті 237 ГПК України вийшли за межі заявлених позовних вимог;

- судами неправильно застосовані приписи статей 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), якими врегульовані питання припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги;

- суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення пункту 4 частини п'ятої статті 36 та пункту 8 частини другої статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Автодом Харків" просило залишити судові акти попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на вмотивованість та обґрунтованість прийнятих судових актів.

Розгляд касаційної скарги ПАТ "Діамантбанк" здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 05.09.2016 ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "Автодом Харків" укладений договір про надання кредиту у формі овердрафту № 104 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець (позивач) з 05.09.2016 по 04.09.2017 року включно встановлює позичальнику (відповідачу) ліміт овердрафту у розмірі 1 200 000, 00 грн. на поточний рахунок позичальника № 2507.980 та в межах встановленого ліміту овердрафту надає позичальнику кредитні кошти шляхом оплати його розрахункових документів при відсутності або недостатності коштів на поточному рахунку;

- кредитні кошти в межах встановленого ліміту овердрафту надаються позичальнику зі сплатою 25% річних (пункт 1.2 Кредитного договору);

- відповідно до пункту 2.1 Кредитного договору на забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник у термін до 05 вересня 2016 року забезпечує надання кредитодавцю поруки та надає кредитодавцю в заставу визначене у Договорі майно (далі - "Предмет забезпечення");

- у період дії Кредитного договору сторонами укладено сім додаткових угод до нього, відповідно до яких вносилися зміни щодо строків ліміту овердрафту;

- так, 10.04.2017 сторонами укладено додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої встановлено, що ліміт овердрафту на строк з 10.04.2017 по 09.05.2017 включно становить 1 200 000, 00грн.;

- згідно з пунктом 3.4 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний забезпечити надходження грошових коштів на поточний рахунок з метою повернення кредитодавцю фактично отриманих кредитних коштів у межах встановленого ліміту овердрафту не пізніше, як наприкінці кожного 30 (тридцятого) календарного дня безперервного користування кредитом;

- відповідно до підпункту 3.4.1 пункту 3.4 Кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити надходження грошових коштів на поточний рахунок з метою списання кредитодавцем грошових коштів з поточного рахунку в погашення процентів за кредитом, комісій інших платежів в порядку, передбаченому цим договором;

- позичальник також зобов'язаний забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в межах встановленого ліміту овердрафту, нарахованих процентів та інших платежів в останній день періоду, який встановлений у пункті 1.1 цього договору (підпункт 3.4.2 пункту 3.4 Кредитного договору);

- відповідно до пункту 4.6 Кредитного договору кредитодавець має право списувати грошові кошти з поточного рахунку позичальника, відкритого ПАТ "Діамантбанк" на погашення простроченої заборгованості позичальника з платежів, за процентами та/або комісіями за кредитом та/або неустойки за цим договором, строк оплати яких настав;

- за несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів в межах встановленого згідно з Кредитним договором ліміту овердрафту та/або за несвоєчасне забезпечення грошових надходжень на поточний рахунок, що має наслідком порушення строків сплати кредиту та/або процентів за кредитом та/або комісії (й)/плати(т) за цим договором позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення (пункту 5.1 Кредитного договору);

- відповідно до пункту 8.5 Кредитного договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за ним.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:

- 23.07.2014 ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "Автодом Харків" укладено договір банківського рахунку № 14-07-23-001903 (далі - Договір банківського рахунку), відповідно до умов якого позивач зобов'язався відкрити відповідачу поточний рахунок/поточний рахунок у банківських металах № 2506, а також приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України;

- як станом на 24.04.2017, так і станом на 19.05.2017 на поточному рахунку ТОВ "Автодом Харків" знаходилися кошти у розмірі 123 229,20 грн. (тобто у заявленій до стягнення Банком сумі заборгованості за кредитом);

- на підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 № 1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку";

- відповідно до рішення правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2017 № 2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатору банку";

- згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 по 23.06.2019; призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Діамантбанк" визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-53 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі, з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень у частині організації реалізації активів банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Тімоніну О.О., строком на два роки з 24.06.2017 по 23.06.2019;

- згідно з листом від 04.07.2017 № 56 відповідач звертався до позивача з проханням зарахувати залишок грошових коштів на поточному рахунку ТОВ "Автодом Харків" № 2506 у рахунок погашення його заборгованості за Кредитним договором, у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк".

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з ТОВ "Автодом Харків" на користь Банку 196 398,74 грн. заборгованості за Кредитним договором.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, між сторонами спору виникли зобов'язальні правовідносини, відповідно до яких позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами і боржником за Договором банківського рахунку. У свою чергу, відповідач є боржником за Кредитним договором і кредитором за Договором банківського рахунку.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до приписів статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з приписами статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі статтями 202, 203 ГК України зобов'язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов'язку заявника перед адресатом, так і обов'язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Статтею 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з приписами пункту 4 частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Водночас відповідно до частини першої статті 44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено статтею 46 Закону.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

При цьому грошові вимоги мають розглядатися як однорідні у силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов'язань. Гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші операції з грошами. Отже, вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Відтак, оскільки зобов'язання які виникли між сторонами за укладеними договорами є грошовими, то вони є однорідними.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, під час запровадження в Банку тимчасової адміністрації відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 36 Закону України Банк був позбавлений можливості зарахувати залишок грошових коштів з поточного рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, і зазначеним законом передбачено таку можливість тільки під час процедури ліквідації банку.

Таким чином, зважаючи на встановлені судами обставини справи, наведені норми законодавства та умови укладених сторонами правочинів, у відповідача виникло право вимагати від Банку зарахування зустрічних однорідних вимог (під час процедури ліквідації Банку), строк виконання яких настав.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що приписи пункту 8 частини другої статті 46 Закону не є перешкодою для зарахування коштів, що знаходились на рахунку позичальника (який є одночасно і кредитором (Договір банківського рахунку) і боржником (Кредитний договір) в рахунок оплати його зобов'язань за Кредитним договором.

Наведеним спростовуються доводи Банку, викладені у касаційній скарзі, про незастосування судами до спірних правовідносин положень пункту 4 частини п'ятої статті 36 та пункту 8 частини другої статті 46 Закону (про що слушно зазначає у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Автодом Харків").

За наявності умов, які передбачені приписами пункту 8 частини другої статті 46 Закону, у Банку не було обмежень на договірне списання грошових коштів з розрахункового рахунку відповідача на погашення заборгованості за Кредитним договором у вигляді зарахування зустрічних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до приписів статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За відсутності порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів позивача, наявністю яких обумовлене право на звернення з позовом до суду, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Діамантбанк" є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги наведених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Посилання ПАТ "Діамантбанк" у касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій порушено приписи статей 80, 118, 165 ГПК України, оскільки висновки по суті справи зроблені судами з урахуванням письмових доказів, які подані позивачем (долучені до позову) та відповідачем (долучені до відзиву), у той час як відзив та додані до нього докази не прийняті судом першої інстанції до розгляду, у зв'язку з порушенням відповідачем встановленого строку для їх подання заслуговують на увагу, проте відповідно до частини другої статті 311 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. У даному випадку допущене порушення норм процесуального права не призвело до ухвалення незаконного рішення.

Водночас доводи Банку про те, що суди попередніх інстанцій у розгляді справи на порушення приписів частини другої статті 237 ГПК України вийшли за межі заявлених позовних вимог, не підтверджуються змістом судових рішень попередніх інстанцій з огляду на те, що суди розглянули по суті саме заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором та дійшли неспростовного висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на встановлені судами обставини справи.

Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 309 ГПК України у відповідній редакції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 у справі № 922/1552/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко