АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/3545/15
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - адвокат Берназ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РВС Банк"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.10.2018

по справі №916/3545/15

за заявою Управління пенсійного фонду України у Суворовському районі м. Одеси

до Публічного акціонерного товариства "РЕОМ"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.09.2015р., крім іншого, порушено провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "Реом", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Слободян Василя Миколайовича.

Постановою Господарського суду Одеської області від 10.11.2015 визнано банкрутом Публічне акціонерне товариство "РЕОМ"; відкрито відносно нього строком на дванадцять місяців ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Слободяна В.М.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.01.2018р. заяву ОСОБА_1 про намір задовольнити вимоги кредиторів (вх.№3-1432/17 від 07.12.2017р.) задоволено, надано згоду ОСОБА_1 на погашення кредиторської заборгованості Публічного акціонерного товариства "РЕОМ", клопотання арбітражного керуючого Слободяна В.М. про продовження строку процедури санації та встановлення розміру грошової винагороди відхилено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.09.2018р. усунено арбітражного керуючого Слободяна Василя Миколайовича від виконання повноважень керуючого санацією Публічного акціонерного товариства "РЕОМ", призначено керуючим санацією Публічного акціонерного товариства "РЕОМ" арбітражного керуючого Ільєнок Людмилу Сергіївну.

У жовтні 2018 арбітражний керуючий Ільєнок Л.С. звернулась до Господарського суду Одеської області з заявою про визнання недійсним аукціону та договорів купівлі-продажу, витребування із чужого незаконного володіння.

Одночасно із поданням заяви, керуючий санацією звернувся до суду з заявою про забезпечення, в якій просив суд накласти арешт на

- будівлі оздоровчого комплексу "РЕОМ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227,

- будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227,

- будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2018 заяву керуючого санацією ПАТ „РЕОМ" арбітражного керуючого Ільєнок Л.С. про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме на: будівлі оздоровчого комплексу "РЕОМ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227, будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227, будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227.

В мотивах оскаржуваної ухвали посилаючись на приписи ст.ст. 136, 137, 140 ГПК України місцевий господарський суд зазначив, що заходи забезпечення позову безпосередньо пов'язані із предметом позовних вимог про визнання недійсним аукціону та договорів купівлі-продажу, витребування із чужого незаконного володіння, а тому, вони є співмірними заявленим вимогам. До того ж, оскільки встановлено факт приховування інформації стосовно власника майна шляхом перепродажу майна за короткий термін часу (тобто 14.02.2018р., 28.02.2018р., 27.03.2018р.), суд вбачає реальну загрозу утруднення виконання можливого рішення у даній справі у випадку невжиття заходів забезпеченню позову, які є процесуальною гарантією захисту прав та інтересів позивача у справі та засобом запобігання можливим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, а тому, судом першої інстанції визнано заяву про забезпечення ПАТ „РЕОМ" обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Не погодившись з даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "РВС Банк" з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.10.2018 по справі №916/3545/15 про забезпечення позову та накладення арешту на будівлі оздоровчого комплексу "РЕОМ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227, будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227, будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227 скасувати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріально та процесуально права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так апелянт зазначає, що відповідно до Інформаційної довідки від 18.10.2018 він є власником нерухомого майна: будівлі оздоровчого комплексу "РЕОМ", АДРЕСА_3, загальна площа 1234,4 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227. Таким чином, як стверджує апелянт, судом першої інстанції накладено арешт на нерухоме майно, власником якого є Публічне акціонерне товариство "РВС Банк".

Як стверджує апелянт, заявником не було дотримано вимог ст. 136 ГПК України, оскільки в заяві не зазначено жодних обґрунтованих причин з якими закон пов'язує вжиття заходів для забезпечення позову, а також не обґрунтовано необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на нерухоме майно. Апелянт відзначає, що зазначаючи про те, що невжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту зробить фактично неможливим відновлення права власності боржника на спірні об'єкти, що значно ускладнить виконання судового рішення у разі задоволення заяви та про спроби приховати інформацію щодо власника спірного майна шляхом відчуження, заявник керується виключно суб'єктивним сприйняттям ситуації та не надає жодних доказів, які б підтверджували вказану в заяві інформацію.

Посилаючись на приписи ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обтяження» апелянт зазначає, що приховати інформацію щодо власника нерухомого майна з моменту існування Державного реєстр та присвоєння нерухомому майну індивідуального номеру,фактично неможливо.

Скаржник також відзначає, що за приписами ст. 136 ГПК України заява про забезпечення позову обов'язково повинна містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Однак, як стверджує апелянт, жодної інформації про зустрічне забезпечення як заява арбітражного керуючого Ільєнок Л.С., так й оскаржувана ухвала, не містять.

З урахуванням наведеного апелянт вважає, що судом першої інстанції не було зазначено в оскаржуваній ухвалі жодних обставин, які б підтверджувались належними та допустимими засобами доказування, що невжиття заходів для забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №916/3545/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "РВС Банк" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.10.2018.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 призначено справу до розгляду на 21.01.2019.

21.12.2018 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від арбітражного керуючого Ільєнок Л.С. в якому остання просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити в силі.

Арбітражний керуючий зазначає, що вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Так звертаючись із позовом арбітражний керуючий просив витребувати з чужого незаконного володіння майно боржника, що є спором про право власності на майно, тому заходи забезпечення позову безпосередньо пов'язані із предметом зазначених вимог, вони є співрозмірними заявленим вимогам та оскільки встановлено факт приховування інформації стосовно власника майна шляхом його перепродажу за короткий термін часу, судом вірно встановлено реальну загрозу утруднення виконання можливого рішення у даній справі у випаду невжиття заходів забезпечення позову, які є процесуальною гарантією прав та інтересів позивача у справі та засобами запобігання можливим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Також, за твердженням арбітражного керуючого, майно боржника було реалізовано з торгів під час проведення ліквідаційної процедури, згодом, постанова про визнання боржника банкрутом була скасована та було введено процедуру санації. Вже під час процедури санації арбітражним керуючим було підписано нотаріально засвідчені договори купівлі-продажу майна, реалізованого на аукціоні ще під час ліквідаційної процедури. Після чого майно було ще не раз перепродано. З огляду на необхідність повернення незаконно реалізованого майна у власність боржника для відновлення платоспроможності, вжиття заходів забезпечення позову є обов'язковою умовою для запобігання подальшому перепродажу майна, що значно ускладнить його повернення до законного власника.

27.12.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від акціонера Публічного акціонерного товариства "РЕОМ" ОСОБА_1 в якому зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, а тому вона не підлягає задоволенню.

Так ОСОБА_1 зазначає, що арбітражним керуючим при зверненні з заявою про забезпечення позову дотримано вимог ст. 136 ГПК України. Як стверджує ОСОБА_1, арбітражним керуючим було подано заяву про забезпечення позову у зв'язку із поданням заяви про визнання недійсним аукціону та договорів купівлі-продажу, витребування із чужого незаконного володіння, якою, у тому числі просила визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між боржником та ОСОБА_5, а також повернути нерухоме майно боржнику шляхом витребування із чужого незаконного володіння ПАТ «РВС БАНК» на користь ПАТ «РЕОМ».

Отже, ОСОБА_1 вважає, що доведенню у даній справі підлягало як саме не накладення арешту на нерухоме майно істотне ускладнить або унеможливить повернення даного майна ПАТ «РЕОМ» шляхом його витребування у його набувачів. Посилаючись на приписи ст.ст. 344, 388 ЦК України ОСОБА_1 відзначає, що на момент подання заяви про визнання недійсним аукціону та договорів купівлі-продажу, витребування із чужого незаконного володіння, майно боржника перебувало, зокрема, у володінні ПАТ «РВС БАНК», а тому, у випадку задоволення даних вимог майно боржника має бути витребувано у даної особи. А тому, ОСОБА_1 вважає, що арбітражним керуючий обрано вірний спосіб захисту порушених прав боржника. Разом з цим, як відзначає ОСОБА_1, у випадку якщо протягом розгляду заяви арбітражного керуючого вказане майно буде відчужено, зміниться титульний власник і, відтак, особа до якої заявлена відповідна вимога вже не буде володільцем, то рішення суду у частині витребування майна боржника у такої особи не може бути виконано.

З приводу посилань апелянта на відсутність у заяві арбітражного керуючого пропозицій щодо зустрічного забезпечення, ОСОБА_1 посилаючись на приписи ст. 139 ГПК України зазначає, що арбітражним керуючим при поданні заяви про забезпечення позову було наведено пропозиції щодо не застосування зустрічного забезпечення з обґрунтуванням його недоцільності у справі. При цьому, ОСОБА_1 відзначає, що на момент винесення оскаржуваної ухвали в матеріалах справи були відсутні будь-які докази того, що теперішні володільці майна боржника, у т.ч. у апелянт, можуть зазнати збитки від забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Не наведено таких обставин й в апеляційній скарзі.

Також посилаючись на положення ст.ст. 74, 141 ГПК України ОСОБА_1 відзначає, що саме на відповідача покладено обов'язок доведення необхідності зустрічного забезпечення, чого апелянтом не здійснено.

Крім того ОСОБА_1 відзначає, що із тексту апеляційної скарги вбачається, що апелянтом оскаржується ухвала суду першої інстанції, оскільки порушенні його права як власника майна, однак, оскаржуваною ухвалою накладено арешт не лише на майно апелянта, а й на інші майно, власником якого він не є, а відтак його права в цій частині не порушуються. Відтак, ПАТ «РВС БАНК» не має права оскаржувати ухвалу суду першої інстанції вцілому, а лише в частині накладення арешту на майно власником якого він є.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі №916/3545/15 оголошено перерву до 01.02.2019.

У судовому засіданні від 01.02.2019 представник ОСОБА_1 надала пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Інші представник учасників справи, у т.ч. й апелянт у засідання не з'явились, про причини нез'явлення суд не повідомили, хоча повідомлялись належним чином про час, дату та місце розгляду справи про що свідчать наявні повідомлення про вручення поштового відправлення.

Поштове відправлення про призначення розгляду справи на 01.02.2019 (№362) направлене на адресу Публічного акціонерного товариства "РВС Банк" та за даними офіційного сайту «Укрпошта» вручено апелянту 31.01.2019. До того ж, про призначений розгляду справи на 01.02.2019 представника Публічного акціонерного товариства "РВС Банк" було повідомлено телефонограмою від 22.01.2019.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "РВС Банк" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.8 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Так, у жовтні 2018 в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "РЕОМ" арбітражний керуючий Ільєнок Л.С. звернулась до Господарського суду з заявою про визнання недійсним аукціону та договорів купівлі-продажу, витребування із чужого незаконного володіння.

Одночасно із поданням заяви, керуючий санацією звернувся до суду з заявою про забезпечення, в якій просила суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме на: будівлі оздоровчого комплексу "РЕОМ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227, будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227, будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227.

В обґрунтування заяви про забезпечення арбітражний керуючий зазначив, що попереднім керуючим санацією, всупереч порядку, визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", 14.02.2018 відчужено майно боржника, яке вподальшому також було відчужено іншій особі. Тобто, як стверджує заявник, упродовж короткого терміну майно боржника було відчужено декілька разів. Такі дії, за твердженням заявника, свідчать про спроби приховати інформацію щодо власникам майна та унеможливлення витребування його на користь боржника.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту зробить фактично неможливим відновлення права власності ПАТ "РЕОМ" на спірні об'єкти, що значно ускладнить виконання судового рішення у разі задоволення заяви керуючого санацією.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду буде неможливим.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов може забезпечується, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, адекватність заходу до забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії або забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини необхідності такого забезпечення. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов'язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави - учасниці Конвенції. Одним з механізмів забезпечення реального виконання можливого рішення суду є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Також, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту": кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тому вжиття обраних судом заходів до забезпечення позову відповідає вимогам статей 6 та 13 Конвенції та зобов'язанням, взятим на себе Україною щодо забезпечення права на справедливе судочинство та виконання судових рішень.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.03.2016 встановлено, що за ПАТ "РЕОМ" зареєстровано: оздоровчий комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_2", за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1930,8 кв.м.; оздоровчий комплекс "РЕОМ", за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 1297 кв.м. та будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з цим у межах справи про банкрутство ПАТ "РЕОМ" розглядається заява арбітражного керуючого Ільєнок Л.С. про недійсним аукціону з продажу майна боржника, договорів купівлі-продажу укладених між ПАТ "РЕОМ" та ОСОБА_5 щодо продажу вищевказаного майна та витребування з чужого незаконного володіння будівлі оздоровчого комплексу "РЕОМ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 227; будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна227; будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 22

Так в обґрунтування вказаної заяви арбітражним керуючим Ільєнок Л.С. зазначено, зокрема, що попереднім арбітражним керуючим Слободяном М.В., як керуючим санацією 14.02.2018 відчужено вищевказане майно боржника гр. ОСОБА_5

В свою чергу, гр. ОСОБА_5 28.02.2018р. та 27.03.2018р. відчужено право власності на спірне майно громадянам: ОСОБА_7 (будівлі оздоровчого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_2»), ОСОБА_8 (будівлі оздоровчого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1»), ПАТ «РВС Банк» (будівлі оздоровчого комплексу «РЕОМ»), що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 02.10.2018р. №139874804, №139875216, №139875659 відповідно.

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02.10.2018 власником будівлі оздоровчого комплексу «РЕОМ» загальною площею 1234,4 кв.м., що знаходиться на адресою АДРЕСА_3 є Публічне акціонерне товариство "РВС Банк". Власником будівлі оздоровчого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 327,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_8 та власником будівлі оздоровчого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_2» загальною площею 1056,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_9.

Судова колегія відзначає, що за приписами ст.ст. 344, 388 ЦК України майно може бути витребувано власником лише у особи, яка володіє таким майном.

Отже, у разі задоволення заяви арбітражного керуючого Ільєнок Л.С. майно може бути витребувано лише у відповідних осіб, щодо яких заявлено вимоги. Проте, у випадку відчуження, під час розгляду заяви майна, виконання рішення в частині витребування майна, щодо якого заявлено позов буде неможливим.

З урахуванням викладено, колегія судів вважає обґрунтованою заяву про забезпечення, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся буде неможливим.

Вищевикладене, на думку судової колегії, спростовує твердження апелянта щодо недотримання заявником вимог ст. 136 ГПК України та не зазначення в заяві жодних обґрунтованих причин з якими закон пов'язує вжиття заходів для забезпечення позову.

Колегією суддів не приймають до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до увагу того, що заява про забезпечення не містила жодних пропозицій по зустрічному забезпеченню.

Так звертаючись із заявою про забезпечення заявником зазначено, що забезпечення у даній справі шляхом накладення арешту на майно жодним чином не обмежить права кінцевих власників користуватись майном та використовувати його у своїй господарській діяльності. Відтак, за твердженням заявника, відсутні несприятливі наслідки забезпечення даним шляхом та застосування зустрічного забезпечення у даному випадку не є необхідним.

У відповідності до приписів ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

За приписами ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Отже, за змістом вказаний приписів зустрічне забезпечення застосовується з метою забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, у разі ж відсутності належних доказі щодо наявності можливих збитків відповідача зустрічне забезпечення не застосовується.

Так судова колегія відзначає, що наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження того, що ПАТ «РВС БАНК», як власник майна, на яке накладено арешт, зазнає або може зазнати у майбутньому збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Не надано таких доказів ПАТ «РВС БАНК» й при зверненні з апеляційною скаргою.

Колегія суддів відзначає, що накладення арешту на майно, не тягне за собою будь яке блокування та обмеження у здійсненні господарської діяльності, а має на меті гарантією виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, при цьому не створюють перешкод для здійснення господарської діяльності ПАТ «РВС БАНК», що в свою чергу свідчить про відсутність несприятливих наслідків забезпечення позову шляхом накладення арешту та не вимагає застосування зустрічного забезпечення позову.

Судова колегія також відзначає, що за приписами ч.4 ст. 141 ГПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Отже, вказаними приписами не виключається можливість звернення ПАТ «РВС БАНК» з заявою про зустрічне забезпечення позову, разом з цим, судова колегія відзначає, що ПАТ «РВС БАНК» з такою заявою до суду першої інстанції не зверталось.

Колегія суддів також відзначає, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на будівлі оздоровчого комплексу "РЕОМ", будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та будівлі оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Разом з цим, судова колегія відзначає, що апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань з приводу того, яким чином оскаржувана ухвала в частині накладення арешту на майно, яке не належить ПАТ "РВС Банк", порушує його права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 08.10.2018 про накладення арешту на майно є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з додержання норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 8 жовтня 2018 р. у справі №916/3545/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.02.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Мишкіна М.А.

Суддя Поліщук Л.В.