ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019 Справа № 904/2959/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2959/18 (суддя Татарчук В.О., рішення ухвалене о 12:18 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 01.10.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради, м.Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 21570,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради про стягнення заборгованості у розмірі 21570,79 грн., з яких: пені - 17826,92 грн., 3% річних - 3743,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежно виконувались зобов'язання за договором №831/14-БО-4 від 27.12.2013 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ. У зв'язку з несвоєчасною сплатою основного боргу відповідачу нараховано пеню у сумі 17826,92 грн., 3% річних 3743,87 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2959/18 (суддя Татарчук В.О.) відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради про стягнення 21570,79 грн.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що в ході вирішення спору встановлений факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №831/14-БО-4 від 27.12.2013 щодо своєчасної та повної оплати заборгованості. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону. Разом із цим судом встановлено, що відповідач є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством. 30.11.2016 набрав чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", нормами якого, а саме частиною 3 статті 7 цього Закону, передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання ним грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема у такий спосіб, як списання цих нарахувань. При цьому, частиною 3 статті 7 цього Закону не ставиться право ненарахування (списання) неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом і виконання цієї не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Судом встановлено, що 3% річних та пеня нараховані відповідачу до набрання чинності вказаним Законом, однак, враховуючи наявність на момент винесення рішення, імперативної норми Закону, яка передбачає списання нарахованих неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3743,87 грн. - 3% річних, 17826,92 грн. - пені.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2959/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню з тих підстав, що матеріали цієї справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, порядок ведення якого затверджується Кабінетом Міністрів України, а відтак застосування господарським судом частини 3 статті 7 зазначеного вище Закону до спірних правовідносин є неправомірним.

Відповідач (ДП "Східтеплоенерго" КП "Дніпротеплоенерго" ДОР) надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначив, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а апеляційна скарга відповідача - безпідставна та необґрунтована. Так, відповідач зазначає, що 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-У111 (далі за текстом - Закон України №1730-VIII). В преамбулі Закону України №1730-У111 зазначено, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідач визнає, що процедура взаємовідносин між постачальником природного газу та теплогенеруючими (теплопостачальними) підприємствами по врегулюванню кредиторської заборгованості за спожитий природний газ дійсно передбачає включення теплогенеруючих (теплопостачальних) підприємств до реєстру, порядок ведення якого затверджується Кабінетом Міністрів України . Але відповідач вважає, що ця процедура стосується врегулювання взаємовідносин саме при наявності кредиторської заборгованості за спожитий природний газ. Тобто, єдиною умовою списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, є набрання чинності вказаного Закону, а отже, додаткові умови для ненарахування (як у даному випадку) або списання сум неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності вказаного Закону не вимагаються.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ДП "Східтепоренерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (покупець) укладено Договір №831/14-БО-4 від 27.12.2013 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору (з урахуванням додаткових угод до договору) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (далі - споживачам покупця).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так, позивачем було поставлено відповідачу газ протягом січня - грудня 2014 року на загальну суму 7828033,84 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 704414,27 грн., 31.01.2014 - 341127,53 грн., 28.02.2014 - 292375,94 грн., 28.02.2017 - 602979,00 грн., 31.03.2014 - 206278,07 грн., 31.03.2014 - 406509,39 грн., 30.04.2014 - 155019,14 грн., 30.04.2014 - 406196,01 грн., 31.05.2014 - 138734,11 грн., 31.05.2014 - 17742,97 грн., 30.06.2014 - 14491,54 грн., 30.06.2014 - 104290,56 грн., 31.07.2014 - 13147,55 грн., 31.07.2018 - 101515,45 грн., 31.08.2014 - 8568 грн., 31.08.2014 - 85406,13 грн., 30.09.2014 - 11588,12 грн., 30.09.2014 - 127571,82 грн., 31.10.2014 - 168018,14 грн., 31.10.2014 - 443192,79 грн., 30.11.2014 - 443379,90 грн., 30.11.2014 - 958041,38 грн., 31.12.2014 - 1373410,26 грн., 31.12.2014 - 704035,77 грн.

Зі сторони відповідача зобов’язання щодо своєчасної оплати позивачеві вартості поставленого природного газу належним чином виконані не були.

Розрахунками позовних вимог (а.с.14-17) та випискою по операціях (а.с.55-56) підтверджено, що: за січень 2014 борг у сумі 1045541,80 грн. погашено 31.03.2014; за лютий 2014 борг у сумі 895354,94 грн. погашено 31.03.2014; за березень 2014 борг у сумі 612787,46 грн. погашено 30.04.2014; за квітень 2014 борг у сумі 561215,15 грн. погашено 15.05.2014; за травень 2014 борг у сумі 156477,08 грн. погашено 17.06.2014; за червень 2014 борг у сумі 118782,10 грн. погашено 15.07.2014; за липень 2014 борг у сумі 114663,00 грн. погашено 15.08.2014; за серпень 2014 борг у сумі 93974,13 грн. погашено 16.09.2014; за вересень 2014 борг у сумі 139159,94 грн. погашено 21.10.2014; за жовтень 2014 борг у сумі 611210,93 грн. погашено 20.11.2014; за листопад 2014 борг у сумі 1401421,28 грн. погашено 16.12.2014; за грудень 2014 борг у сумі 2077446,03 грн. погашено 15.01.2015.

Таким чином, повна оплата за спожитий у спірному періоді природний газ здійснена відповідачем 15.01.2015.

Відтак матеріалами справи встановлено, що у відповідача була відсутня заборгованість за поставлений газ станом на 31.12.2015.

Однак, у зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати за переданий газ, позивач нарахував відповідачу заборгованості у розмірі 21570,79 грн., з яких: пені - 17826,92 грн. та 3% річних - 3743,87 грн. (за загальний період з 15.02.2014 по 29.04.2014 та з 15.10.2014 по 19.11.2014).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина перша статті 216 Господарського кодексу України визначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №831/14-БО-4 від 27.12.2013 щодо своєчасної та повної оплати заборгованості.

Місцевий господарський суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що:

- ДП "Східтеплоенерго" КП "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством. Ліцензією серії АЕ №198398 підприємству надано право на виробництво теплової енергії, а ліцензією серії АЕ №198400 підприємству надано право на постачання теплової енергії, ліцензією №198399 підприємству надано право транспортування теплової енергії;

- 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIIІ;

- згідно з частиною третьою частини 7 вказаного Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Законом;

- ДП "Східтеплоенерго" КП "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради розрахувалось за поставлений природній газ в повному обсязі станом на 31.12.2015, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Частина перша статті 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. №1730-VIIІ (надалі також Закон України №1730-VIIІ), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України №1730-VII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з абзацем 9 частини першої статті 1 Закону України №1730-VIIІ процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Статтею 3 Закону України №1730-VIIІ визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Згідно з частиною першою цієї статті для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Вказана норма кореспондується з абзацем 12 частини першої статті 1 Закону України №1730-VIIІ, яким визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В частині другій статті 3 Закону України №1730-VIIІ наведена процедура включення підприємств до реєстру. Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до пункту 4 якого формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

Відповідно до пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 у реєстрі зазначаються дані про підприємство, зокрема, інформація щодо обсягу нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону України №1730-VIII, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом №1730-VIII.

Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону №1730-VIII до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Частина третя статті 7 Законом №1730-VIII є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій.

Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності Законом про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Помилковими є доводи позивача про те, що виконання цієї норми потребує включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки за змістом зазначеного Закону процедурі врегулювання заборгованості підлягають суми боргу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій непогашені перед постачальником природного газу за спожитий природний газ.

Наведене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній зокрема, в постановах: від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 27.02.2018 у справі №910/16351/13, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 06.04.2018 у справі №904/10747/16, від 15.05.2018 у справі №904/3126/16, від 30.05.2018 у справі №904/10733/16, від 08.06.2018 у справі №904/10292/17.

За приписами частин 1 та 2 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем була сплачена заборгованість за отриманий природний газ 15.01.2015, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а п.1.2. Договору визначає, що газ який поставляється за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 17826,92 грн. та 3% річних в сумі 3743,87 грн., які були нараховані на суму боргу, сплачену відповідачем до набрання чинності цим Законом.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 2643,00 грн. на оплату судового збору, понесені позивачем у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2959/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2643 грн. 00 коп. покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанова складено 11.02.2019.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                    І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    Е.В. Орєшкіна