ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3038/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Завод "Радіореле", м. Харків
до Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування "Укрдіпроважмаш", м. Харків
про стягнення 609230,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Ярмак К.Б., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 06.11.2017 року та ордеру від 26.12.2018 року;

відповідача - Ситник О.Б., директор.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Радіореле" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Укрдіпроважмаш" про стягнення зайво сплачених коштів в сумі 609230,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу час на усунення недоліків позовної заяви.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.11.2018 року від представника позивача надійшло підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (вх. № 32556), попередній розрахунок суми судових витрат (вх. № 32554), відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів (вх. № 32561).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 17.12.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 16.01.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2019 року розгляд справи було відкладено на 05.02.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 05.02.2019 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що при виконанні договорів, які були укладені між сторонами відповідачем було безпідставно включено до кошторисного розрахунку вартості робіт з технічного обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційних систем 1042 людино/дні на загальну суму 443,89 тис. грн. та безпідставно застосовано підвищуючі коефіцієнти вартість робіт, що не підтверджується документально та складає 165,34 тис. гривень. Так позивач вказує на те, що аналізом документів, останнім було встановлено, що ні договором ні договірною ціною та кошторисами не визначено вид договірної ціни та форма, за якою укладені кошториси, чим не дотримано вимоги п. 5.10, п. 6.2 ДСТУ Б Д. 1.1 -7:2013 Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво.

Також позивач вказує на те, що вартість робіт з технічного обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційних систем ДП «Завод «Радіореле» та розробки технічних та технологічних рішень з модернізації та впровадження енергозберігаючих технологій в експлуатації очисних споруд загалом складають 2 240 000 грн. Проте проведеною документальною звіркою фактичних витрат ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» для виконання робіт за договором від 10.06.2015 року № 35/152, позивачем було встановлено, що до кошторисного розрахунку вартості робіт з технічного обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційних систем ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» включено 1042 людино/дні 16 фахівців на загальну суму 443,89 тис.грн., які не підтверджуються документально, що є недотриманням вимог п. 5.9 ДСТУ Б Д.1.1-7:2013, ст. 9 ЗУ від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, додатком № 3 до договору від 10.06.2015 № 35/152 є Кошторис № 1/152 на проектні (вишукувальні) роботи. ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» до Кошторису № 1/152 для виконання робіт з технічного обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційних систем включено 1878 людино/годин з розрахунку 29 осіб, які планується залучити до виконання, серед яких головний інженер проекту, 3 начальники відділу, 5 повних фахівців, 6 керівників груп, 7 провідних інженерів та 7 інженерів.

Вартість 1 людино-дня в кошторисі № 1/152 на проектні (вишукувальні) роботи визначена відповідно до табл. Ж. З п. 1 ДСТУ Б Д. 1.1-7:2013 та складає 355 гривень.

Втім, як зазначає позивач, відповідно до Відомості учасників, яка є складовою частиною технічної документації складеної ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» за результатами виконаних робіт за договором від 10.06.2015 № 35/152 - Технічне обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційної системи (пояснювальна записка) у виконанні робіт і приймали участь 13 осіб, тоді як до кошторисного розрахунку включено 29 осіб.

Крім того, позивачем зазначено про те, що проведеною документальною звіркою фактичних витрат ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» для виконання робіт за договором від 14.07.2015 року № 35/153 встановлено, що при розрахунку вартості робіт Споруди очистки стічних вод методом гальваноагуляції (продуктивність 10мЗ/год) ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» була невірно застосована розцінка, в зв`язку з чим вартість розрахована невірно, так при розрахунку для постійної величини вартості розробки робочої документації відповідно до Збірника цін на проектні роботи при будівництві підприємств будівель та споруд Міністерства радіопромисловості СССР СЦ 29-89 була застосована розцінка для потужностей які знаходяться в діапазоні більш ніж 10 до 100м3/год. В той час, як на думку позивача слід було застосувати розцінку визначену для діапазону потужностей від 2 то 10м3/год.

Внаслідок зазначеного, позивач вказує, що при розрахунку ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» вартість робіт Споруди очистки стічних вод методом гальваноагуляції (продуктивність 10м3/год) не підтверджується на 1,19 тис. гривень, чим не дотримано вимоги таблиці 5 Збірника цін на проектні роботи при будівництві підприємств будівель та споруд Міністерства радіопромисловості СССР СЦ 29-89.

Враховуючи вищевикладене позивач вказує, що вартість робіт з розробки технічних та технологічних рішень з модернізації та впровадження енергозберігаючих технологій в експлуатації очисних споруд складає 519 410,00 грн. (без ПДВ).

Таким чином, позивач зазначає, що внаслідок безпідставного застосування відповідачем підвищуючих коефіцієнтів вартості робіт, що не підтверджується документально, складає 165 340 грн. (в т.ч. ПДВ 27,56 тис. грн.), чим недотримано вимоги п.5 ДСТУ Б Д.1.1-7:2013, розділу 2 Збірника цін на проектні роботи при будівництві підприємств будівель та споруд Міністерства радіопромисловості СССР СЦ 29-89, розділу 2 Загальних вказівок по застосуванню збірника цін на проектні робот для будівництва, затверджених постановою Держбуду СРСР від 02.02.1987 №21.

Крім того, позивач стверджує, що внаслідок включення відповідачем кошторисного розрахунку вартості робіт з технічного обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційних систем 1042 людино/дні на загальну суму 443,89 тис. грн. та безпідставного застосування підвищуючих коефіцієнтів вартість робіт, що не підтверджується документально складає на суму 165,34 тис. гривень, у зв`язку з чим позивач здійснив зайві витрати на загальну суму 609 230,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2019 року проти позову заперечував, посилаючись зокрема на те, що позивачем не доведено належним та допустимим доказами збільшення кількості осіб, які працювали над виконанням договору № 35/152. Крім того відповідачем вказується на те, що договірна ціна на виконання проектних робіт є ціною, за якою проектувальник погодився виконати роботи по об`єкту замовника та сторонами було зафіксовано відповідну ціну в укладеному договорі та протоколі погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною договору. Також відповідач вказує на те, що посилання позивача на норми статті 1212 ЦК України в даних правовідносинах є безпідставними, оскільки відповідно до позиції Верховного суду існування договірних відносин між сторонами виключає застосування відповідних норм щодо повернення безпідставно отриманих коштів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

10.06.2015 року між Державним підприємством "Рдіореле" (позивач) та Державним підприємством "Укрдніпроважмаш" (відповідач) було укладено договір на виконання робіт № 35/152, згідно з яким замовник - позивач доручає, а виконавець - Державне підприємство «Український державний інститут по проектуванню зоводів важкого машинобудування» - відповідач приймає на себе виконання робіт з технічного обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційних систем на ДП «Завод «Радіореле».

Роботи, передбачені цим договором виконуються виконавцем згідно технічного завдання, яке є невід'ємною частиною договору (Додаток № 4).

Терміни виконання робіт визначаються графіком виконання робіт (Додаток № 2).

Вартість робіт за договором складає 800 028,00 грн. з ПДВ (Протокол погодження договірної ціни - додаток № 1) і визначено виконавцем у Кошторисі (Додаток 3 до Договору) та розраховано на підставі сумарної кількості та вартості людино-годин, необхідних для виконання всього комплексу робіт, передбачених договором.

Авансовий платіж за договором складав 70 % - 560 019,60 грн., решта - 30 % перераховується протягом 30 банківських днів з дати підписання акта здачі - приймання робіт. По завершенню робіт виконавець передає замовнику висновок про результати технічного обстеження та аудиту очисних споруд та каналізаційних систем змовника.

Відповідно до Графіку, термін початку робіт - після отримання авансового платежу; закінчення робіт: три календарних місяця.

Кошторис № 1/152 на проектні (вишукувальні) роботи включає кількість людино/днів - 1878; вартість 1 люд/дня - 355 грн., загалом вартість 666 690 грн., ПДВ - 133,34 тис. гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, авансові платежі за договором були перераховані позивачем у період з 15.06.2015 - 18.06.2015 року на суму 560019,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 45-47, том 1).

Актом здачі-приймання робіт від 09.09.2015 року, який підписаний обома сторонами підтверджено виконання робіт відповідачем на загальну суму 800028,00 грн. ( арк. спр.44).

Остаточні розрахунки за договором в розмірі 240008,40 грн. були проведені позивачем у період з 22.09.2015 року по 26.10.2015 року.

Крім того, як свідчать матеріали справи, під час виконання попереднього договору, між сторонами було укладено договір від 14.07.2015 № 35/153, згідно з яким, замовник-позивач доручає, а виконавець- відповідач приймає на себе розробку технічних та технологічних рішень з модернізації та впровадження енергозберігаючих технологій в експлуатації очисних споруд на ДП «Завод радіореле».

Вартість робіт за договором складає 1 440 000 грн. з ПДВ, вартість робіт визначено виконавцем у Кошторисі (Додаток 3 до Договору).

Вартість робіт погоджено сторонами у Протоколі погодження договірної ціни (Додаток № 1).

Зміст і терміни виконання робіт визначаються Графіком виконання робіт (Додаток № 2).

Загальна вартість авансового платежу 1008000,00 грн.

Остаточна плата роботи замовником здійснюється протягом 30 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання робіт.

За умовами договору, виконавець розпочинає виконання робіт протягом 7 днів з моменту надходження авансового платежу та вихідних даних.

По завершенню робіт виконавець передає замовнику за накладною комплект Проект на паперовому та електронному носії відповідно до п.7.3 ДБН А.2.2-3.2014, а також акт здачі-приймання робіт.

Термін дії договору - з моменту підписання до повного виконання сторонами умов договору.

Згідно з актом здачі-приймання робіт, роботи прийняті в повному обсязі на суму 1440 000,00 грн. з ПДВ. ( арк. справи 56 том 1).

Сума авансового платежу склала 1 008 000 грн. (перерахована в період 22.07.2015 по 30.07.2015), залишок коштів (432000,00 грн.) сплачено у грудні 2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 57-60, том 1).

В подальшому позивач вказує на те, що останнім було проведено фінансовий аудит на підставі якого складено звіт № 06/11/2 від 23.08.2018 року, яким було виявлено численні невідповідності та помилки при розрахунку (калькуляції) вартості робіт, що здійснювало ДП "Укрдніпроважмаш" для ДП "Завод "Радіореле".

У зв`язку з наведеним вище, 21.03.2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу № 368 про повернення зайво нарахованих та зайво сплачених грошових коштів в сумі 609,23 тис. грн. на рахунок позивача.

Відповідачем вказані кошти повернуті позивачу не були.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідачем включено до кошторисного розрахунку вартості робіт з технічного обстеження та проведення аудиту очисних споруд та каналізаційних систем 1042 людино/дні на загальну суму 443,89 тис. грн. та безпідставно застосовано підвищуючі коефіцієнти вартість робіт, що не підтверджується документально та складає 165,34 тис. гривень, позивач вважає, що ним було зайво сплачено грошові кошти на загальну суму 609 230,00 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про повернення безпідставно отриманих коштів з посиланням на норми ст. 1212 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти позову посилається зокрема на те, що позивачем не доведено належним та допустимим доказами збільшення кількості осіб, які працювали над виконанням договору № 35/152. Крім того відповідачем вказується на те, що договірна ціна на виконання проектних робіт є ціною, за якою проектувальник погодився виконати роботи по об`єкту замовника та сторонами було зафіксовано відповідну ціну в укладеному договорі та протоколі погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною договору. Також відповідач вказує на те, що посилання позивача на норми статті 1212 ЦК України в даних правовідносинах є безпідставними, оскільки відповідно до позиції Верховного суду існування договірних відносин між сторонами виключає застосування відповідних норм щодо повернення безпідставно отриманих коштів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Як вбачається з умов, укладених між сторонами договорів, останні за своєю правовою природою є договорами підряду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частинами 1, 3 ст. 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За змістом ч. 1 ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Згідно з ч. 2 ст. 845 ЦК України, якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

В даному випадку, в матеріалах справи наявні докази укладення між сторонами договорів підряду, які були виконані сторонами, про що свідчать підписані акти здачі-приймання виконаних робіт та платіжні доручення про сплату позивачем коштів за вказаними договорами.

Крім того на підтвердження виконання сторонами умов договорів, відповідачем в порядку ст. 88 ГПК України було подано заяву свідка, а саме Ситник О.Б., яка є директором ДП "Укрдіпроважмаш".

Судом досліджено вищезазначену заяву та встановлено, що вона відповідає вимогам ст. 88 ГПК України та не підлягає нотаріальному посвідченню, з огляду на приписи ч. 3 вказаної статті, відповідно до якої не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

У вказаній заяві свідка йдеться про те, що сторонами було погоджено істотні умови договору, що підтверджується самими договорами, які підписані обома сторонами та підписаним з обох сторін протоколом узгодження договірної ціни. Крім того директор ДП "Укрдіпроважмаш" вказує на відсутність будь-яких претензій та заперечень з боку позивача стосовно узгодженої ціни, крім того зазначає, що та спірні договори виконані в повному обсязі. Також директором ДП "Укрдіпроважмаш" було зазначено про те, що кількість співробітників відповідача відповідала кількості фахівців, передбаченим кошторисом до договору № 35/152.

Як вбачається, в обґрунтування позову позивач посилається на проведення документальної звірки фактичних витрат позивача по виконанню робіт за договором від 10.06.2015 року № 35/152 та договором від 14.07.2015 року № 35/153, на підставі якої було здійснено розрахунок.

Проте доказів проведення вказаної документальної звірки, позивачем до суду надано не було.

В свою чергу позивач при зверненні до суду з відповідним позовом посилається на норми статті 1212 ЦК України та як підставу повернення коштів у сумі 609230,00 грн. та вказує на безпідставність їх набуття відповідачем.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд вважає за необхідне зауважити, що застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв'язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15.

За змістом положень ст. 1212 ЦК України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі N 5006/18/13/2012, від 14.10.2014 у справі № 922/1136/13).

Отже, загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, отримане однією із сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами існували зобов'язальні правовідносини, на виконання яких позивач і перерахував відповідачеві грошові кошти як оплату виконаних за договорами підрядних робіт. В платіжних дорученнях призначення платежу: договір №35/153 від 14.07.2015 року та договір №35/152 від 10.06.2015 року. Нормами цивільного права України в розділі "зобов'язальне право" визначено, що зобов'язання припиняється тільки у випадку їх належного виконання. Тобто, якщо сторона, яка здійснила будь-які дії на виконання своїх договірних зобов'язань, вважає, що інша сторона неналежним чином виконала свої договірні зобов'язання, вона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів у порядку, визначеному в главі 51 ЦК України із застосуванням наслідків порушення винною стороною її договірного зобов'язання.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач в односторонньому порядку відмовлявся від Договорів або що Договори були розірвані сторонами чи визнані недійсними у судовому порядку.

Відтак, оскільки між сторонами у справі існували договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 910/9064/17 від 15 серпня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 609230,00 грн. отримані відповідачем в межах договірних правовідносин у передбаченій нормами законодавства формі, які виникли на підставі договорів № 35/152 від 10.06.2015 року та № 35/153 від 14.07.2015 року та приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач в односторонньому порядку відмовлявся від Договорів або що Договори були розірвані сторонами чи визнані недійсними у судовому порядку, тоді як норми ст. 1212 ЦК України можуть застосовуватись тільки тоді, якщо на підставі положень інших спеціальних норм особа не в змозі захистити якесь із своїх порушених прав (предметом регулювання вказаної норми закону є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними нормами права, в даному випадку нормами зобов'язального права), у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 609230,00 грн. в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 837, 843-845, 1212 Цивільного кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Державного підприємства "Завод "Радіореле ( , м. Харків пр. Гагаріна,181 ).

Відповідач - Державне підприємство "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування "Укрдіпроважмаш" ( , м. Харків, пр-т Московський,151)

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 11.02.2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/3038/18