ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа №914/274/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу підприємства обєднання громадян ОСОБА_2 спортивно-культурного центру Шахової асоціації незрячих України Орієнтир, б/н від 30.07.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/284/18 від 17.10.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2018 (суддя Матвіїв Р.І., повний текст складено 11.07.2018)

у справі № 914/274/18

за позовом: публічного акціонерного товариства Альфа-Банк (надалі ПАТ «Альфа-Банк»), м. Київ

до відповідача: підприємства обєднання громадян ОСОБА_2 спортивно-культурного центру Шахової асоціації незрячих України Орієнтир (надалі ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир»), м. Львів

про стягнення 435 298,37 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 12 472 419,63 грн., у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором

за участю учасників судового процесу:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_4 директор, ОСОБА_5 адвокат (ордер КВ № 208993 від 20.12.2018, договір № 147 від 20.12.2018)

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» про стягнення 435 298,37 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 12 472 419,63 грн, у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.07.2018 у справі № 914/274/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» на користь ПАТ «Альфа-Банк» 279 997,96 дол США заборгованості по кредиту, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 8 022 662,83 грн, та 21 067,38 доларів США заборгованості по відсотках, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 603 634,71 грн., та 129 463,71 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. У задоволенні вимоги про стягнення 134 233,03 дол США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 3 846 122,09 грн, заборгованості по відсотках відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строку позовної давності. Проте, враховуючи висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (п.91), суд зазначив, що позивачем безпідставно здійснено нарахування відсотків після 14.01.2015 дати звернення з вимогою дострокового повернення всієї суми заборгованості по кредиту, оскільки після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Здійснивши перерахунок заборгованості станом на 14.01.2015, суд стягнув 279 997,96 дол. США неповернутого тіла кредиту, що в еквіваленті до національної валюті станом на 17.01.2018 становить 8 022 662,83 грн та 21 067,38 доларів США заборгованості по відсотках, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 603 634,71 грн. В решті в позові відмовив за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати в частині задоволення позову, в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом невірно визначено момент спливу строку позовної давності, оскільки після несплати чергового щомісячного платежу від 27.07.2014, на наступний день, а саме 28.07.2014 позивач дізнався про порушення свого права, а відтак, звертаючись з позовом до суду 14.02.2018, позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, зазначає, що ПАТ «Альфа-Банк» не є належним позивачем у даній справі, оскільки підтверджуючі документа про відступлення вправа вимоги за спірним кредитним договором не були надіслані відповідачу. Також заперечує щодо підписання листів, на які покликався суд першої інстанції, як на доказ визнання боргу відповідачем перед позивачем.

26.09.2018 ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» на адресу суду подано клопотання про виклик та допит свідка (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/5482/18).

Статтею 88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім'я (прізвище, ім'я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з'явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Статтею 89 ГПК України визначено, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Проте, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки заяви свідка, оформленої з дотриманням вимог ст. 88 ГПК України - суду не надано, як не надано і доказів згоди особисто ОСОБА_6 про допит його у якості свідка. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відхилення вказаного клопотання.

Представник скаржника в судовому засіданні 28.01.2019 доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 28.01.2019 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. В попередніх судових засіданнях представник позивача проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№01-04/5444/18 від 24.09.2018), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

21.06.2012 між ПАТ «Банк Кіпру» (кредитор) та ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» (позичальник) було укладено кредитний договір №16/19-919/2012, згідно з умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 350 000,00 доларів США на строк до 20.06.2020 зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі місячний LIBOR (1m) + маржа в розмір 12 процентів річних. Повернення кредиту здійснюється позичальником відповідно до графіка погашення заборгованості, що міститься в додатку №1 до цього договору, з повним поверненням заборгованості за кредитом до кінцевого терміну повернення заборгованості (а.с. 12-19 том І).

Додатком №1 до кредитного договору визначено «графік погашення заборгованості», згідно з яким днем здійснення повернення останнього чергового платежу визначено 20.06.2020.

Згідно з меморіальним ордером №4855950 від 22.06.2012 позичальнику видано кредит згідно з угодою №16/19-919/2012 на суму 346 424,14 дол США (а.с. 137 том І).

Згідно з меморіальним ордером №4857581 від 22.06.2012 кошти були перераховані на рахунок відповідача (а.с. 138-139 том І, а.с. 17 том ІІ).

Факт отримання позичальником зазначеної суми не заперечується і самим відповідачем.

21.07.2014 ПАТ «Неос Банк», яке, як вказано в договорі, а також згідно з довідкою ПАТ «Неос Банк» від 17.07.2014, є правонаступником усіх прав і обовязків ПАТ «Банк Кіпру», (клієнт) та ПАТ «Альфа-Банк» (фактор) уклали договір факторингу №1, відповідно до якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів і договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та сплачує клієнту грошові кошти в розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому цим договором (а.с. 21-25, 141 том І).

У п.2.3 договору зазначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в дату відступлення, якою є дата укладення цього договору, після чого фактор стає новим кредитором. Сторони у день укладення цього договору також складають та скріплюють своїми печатками акт прийому-передачі реєстру за формою, встановленою додатком №2.

21.07.2014 між сторонами договору факторингу було підписано акт прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників. Також представниками сторін договору факторингу підписано акт прийму-передачі документації за договором факторингу, акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованостей боржників в електронному вигляді та акт прийому-передачі персональних даних в електронному вигляді (а.с. 26-34 том І).

Згідно з додатком №1 до договору факторингу, який також підписаний сторонами договору факторингу, клієнтом відступлено фактору право вимоги заборгованостей до боржників з реєстром заборгованостей, серед яких під порядковим номером 879 наявний кредитний договір №16/19-919/2012 від 21.06.2012, боржником за яким є ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» (а.с. 32-34 том І).

14.01.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслало ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» вимогу-повідомлення про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №16/19-919/2012 у 30-денний строк. Згідно з вказаною вимогою станом на 22.12.2014 заборгованість становить 279 997,96 дол США - заборгованість по кредиту та 21 067,38 дол США - заборгованість по відсотках. Дана вимога отримана останнім 30.01.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36-38 том І).

Проте, вказана вимога, яка мала бути виконана у строк до 14.02.2015, була залишена відповідачем без задоволення.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Альфа-Банк» та ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» з 25.07.2014 по 2015 рік велася переписка (а.с. 41-50, 115, 223-225 том І):

- лист від 24.09.2014 про отримання підтверджуючих документів правонаступництва ПАТ «Неос Банк» від ПАТ «Банк Кіпру»;

- лист відповідача від 14.01.2015 про зменшення відсоткової ставки до 12% річних за кредитним договором №16/19-919/2012;

- лист від 13.02.2015, в якому відповідач стверджує про ненадання йому банком доказів переходу до нового кредитора права вимоги, а також про наявність, за власними підрахунками, перед банком станом на 13.02.2015 боргу у розмірі 300 093 дол США;

- лист від 13.07.2015 про зміни, повязані з новою редакцією Статуту відповідача;

- лист від 14.08.2015, в якому відповідач зазначає про отримання кредиту від ПАТ «Банк Кіпру» в сумі 350 000 дол США, про наявність заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» станом на 13.08.2015 в сумі 272 230 дол США, а також пропонує мирні способи врегулювання спору;

- лист від 07.09.2015 з проханням зняття із майна застави, а також з пропозиціями врегулювання ситуації, при цьому з твердженням, що з липня 2014 року не сплачується заборгованість по кредиту у звязку з незгодою з нарахованими санкціями.

Враховуючи, що сторони не досягли згоди щодо повернення кредитних коштів та з огляду на те, що претензія про дострокове повернення кредиту відповідачем була залишена без задоволення, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду про стягнення в судовому порядку з ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» заборгованості у розмірі 279 997,96 дол США по кредиту, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 8 022 662,83 грн, та 155 300,41 дол США по відсотках, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 4 449 756,80 грн.

В свою чергу, ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» проти позову заперечив, зокрема з двох основних підстав: неналежний позивач за вимогами про стягнення заборгованості по кредитному договору, укладеному з ПАТ «Банк Кіпру», і пропущення строків позовної давності для стягнення заборгованості по кредитному договору. Так, відповідач зазначає, що він не був повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні; позивачем при поданні позову не враховано умов відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників; акт передачі документації при підписанні договору факторингу не містить дати складення.

Також відповідач стверджує, що позивачем пропущено термін позовної давності по періодичних щомісячних платежах, зазначених у графіку погашення заборгованості; згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2016 у справі №466/7453/15-ц остаточний термін повернення кредиту встановлено до 13.02.2015, у звязку з чим, звернувшись з позовною заявою у даній справі 14.02.2018, позивачем пропущено строк позовної давності до всіх вимог; останній платіж по кредиту відповідачем здійснено 16.07.2014, тому саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, а відповідно звернення з позовом до суду у даній справі лише 14.02.2018 є пропущенням встановленого законом строку. Факт переривання строків позовної давності шляхом визнання боржником боргу та поданням позову у 2015 року відповідач також заперечує.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою виникнення правовідносин між сторонами є кредитний договір, право вимоги по якому відступлено ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір з додатками підписаний зі сторони кредитора директором РД ПАТ «Банк Кіпру» ОСОБА_7, заступником директора Серватяком В,Б., а зі сторони позичальника директором СКЦ «Орієнтир» ОСОБА_4 (наказ від 01.07.2009 №98-к а.с. 144-146 том ІІ). Містить відмітку про засвідчення ОСОБА_8 (а.с. 109 том І) факту прочитання тексту кредитного договору з додатком №1 директору СКЦ «Орієнтир» ОСОБА_4 вголос уповноваженим працівником банку перед його підписанням.

Факт укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем в суді апеляційної інстанції не заперечується. Також не заперечується і факт часткового повернення таких грошових коштів та належного виконання ним зобовязань до липня 2014 року.

Відповідачем заперечується відступлення права вимоги по кредитному договору №16/19-919/2012 від 21.06.2012 та факт чинності договору факторингу № 1 від 21.07.2014, з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Як зазначалося вище, 21.07.2014 ПАТ «Неос Банк», яке згідно з довідкою ПАТ «Неос Банк» від 17.07.2014, є правонаступником усіх прав і обовязків ПАТ «Банк Кіпру», (клієнт) та ПАТ «Альфа-Банк» (фактор) уклали договір факторингу №1, відповідно до якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Згідно з додатком №1 до договору факторингу клієнтом відступлено фактору право вимоги заборгованостей до боржників з реєстром заборгованостей, серед яких під порядковим номером 879 наявний кредитний договір №16/19-919/2012 від 21.06.2012, боржником за яким є ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир».

Також між сторонами вказаного договору було підписано ряд актів прийому-передачі необхідних документів та здійснено оплату за договором (а.с. 21-34, 141 том І).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Таким чином, сторонами договору факторингу від 21.07.2014 дотримано встановлених вимог Закону. Доказів визнання договору недійсним в судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

Щодо посилання скаржника на те, що у нього відсутній обовязок виконання зобовязань новому кредитору в силу ч.2 ст.517 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст. 516 ЦК України визначено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Верховним судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 405/20/15-ц вказано, що тлумачення ст. 516, ч.2 ст. 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання є належним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не представлено доказів виконання ним зобовязань щодо повернення кредитних коштів первісному кредиторові.

Щодо повідомлення відповідача, то суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази надіслання чи вручення відповідачу повідомлень про заміну сторони (кредитора) у спірному зобов'язанні у порядку, визначеному п.2.5 договором факторингу. Проте, з листа відповідача №240902 від 24.09.2014 вбачається, що ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» 23.09.2014 отримав всі підтверджуючі документи про переуступлення права вимоги по кредиту ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 224-225 том І). Крім того, згідно переписки, яка велася між позивачем та відповідачем з серпня 2014 по 2015, вбачається, що ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» був обізнаний про заміну кредитора у зобовязанні (а.с. 41-50, 115, 223-225 том І).

Щодо твердження скаржника про те, що він таких листів не підписував, в підтвердження чого долучив довідку від 20.06.2018 з переліком періодів перебування директора ОСОБА_4 у відпустці упродовж 2015 (а.с. 167 том ІІ), то суд апеляційної інстанції зазначає, що вона не є первинним документом і містить розбіжності з долученим наказом №08/15/2-в про надання директору ОСОБА_4 відпустки у серпні-вересні 2015 року, тому такі документи не можуть бути покладені в основу однозначного висновку про не підписання директором листів від 13.02.2015 та від 14.08.2015.

Також суд зазначає, що відповідачем на підтвердження наведеного про непідписання ним листів, що знаходяться в матеріалах справи, не надано жодних доказів щодо звернень у правоохоронні чи інші органи щодо підробки документів, зокрема, листів і заяв від 13.05.2015 та від 14.08.2015, копії яких долучено до матеріалів справи, в частині їх змісту чи в частині дійсності його підпису, а також не заявлено клопотань про призначення можливих експертиз в межах даної справи.

З огляду на викладене, суд зазначає, що ПАТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги до відповідача по стягненню заборгованості по кредитному договору №16/19-919/2012 від 21.06.2012 у відповідності до наведених норм права, а відтак у відповідача наявний обовязок виконувати умови договору, у визначеному договором порядку, незалежно від зміни кредитора у зобовязанні.

Проте доказів виконання зобовязань щодо повернення кредитних коштів новому кредиторові в матеріалах справи відсутні.

Як зазначалося вище, згідно з п.1.1, п. 1.1.2 кредитного договору та графіку погашення заборгованості, кредитором надано позичальнику кредит у сумі 350 000,00 дол США з кінцевим терміном повернення заборгованості у строк до 20.06.2020 (а.с. 12-19 том І).

Факт невчасного здійснення платежів по поверненню чергових платежів не заперечується відповідачем, з листів, долучених до позовної заяви вбачається, що відповідачем не здійснено чергового платежу 27.06.2014 (через халатну роботу працівників ПАТ «Неос Банк»), а станом на 13.02.2015 за розрахунками відповідача заборгованість перед позивачем становила 300 093 дол США, станом на 13.08.2015 року - 272 230,00 дол. США по тілу кредиту та близько 36 043,00 дол. США по процентах. З розрахунку позивача вбачається, що черговий платіж у липні 2014 року на суму 3 888,88 дол США не здійснено, наступні чергові платежі до моменту предявлення вимоги в січні 2015 року також не здійснювались.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Договором (п. 4.2.5) передбачено право кредитора вимагати дострокового погашення заборгованості, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість позичальника за кредитом та/або процентами у випадку, зокрема, порушення позичальником будь-якого з п.5.1.1-5.1.14 цього договору та/або будь-яких інших зобовязань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2015 ПАТ «Альфа-Банк» надіслало ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» вимогу-повідомлення №2156/150-32 від 13.01.2015 про повне дострокове погашення у 30-денний строк заборгованості за кредитним договором №16/19-919/2012, визначеної станом на 22.12.2014 в сумі 301 065,34 дол США, з яких 279 997,96 дол США по кредиту та 21 067,38 дол США по відсотках (а.с. 36-38 том І).

Докази здійснення відповідачем оплати після отримання вказаної вимоги у матеріалах справи відсутні.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, з боржника на користь нового кредитора підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в частині неповернутої суми тіла кредиту.

Враховуючи факт надіслання 14.01.2015 позивачем відповідачу вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, а також враховуючи положення п.1.1.2.1 договору (кінцевим терміном повернення заборгованості є 30-ий день з дня направлення кредитором позичальнику листа-повідомлення), суд зазначає, що позивачем змінено строк виконання зобовязання по кредитному договору, що залишилося станом на кінець грудня 2014 року, зокрема, з кінцевого терміну повернення кредиту 20.06.2020 на 13.02.2015.

Відповідач, визначаючи строк виконання основного зобовязання по кредитному договору, посилається на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2016 у справі №466/7453/15-ц, яким встановлено строк виконання зобовязання по кредиту. Так, у судовому рішенні міститься висновок, що «з 13.01.2015 на боржника покладний обовязок інший аніж передбачений п.1.1.2 кредитного договору, а саме обовязок дострокового погашення зобовязання до 13.02.2015. Кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитним договором №16/19-919/2012 від 21.06.2012 стало 12.02.2015» (а.с. 97-101 том І). Однак, суд зазначає, що таке твердження суду не може бути однозначно застосоване до встановлення обставин даної справи, оскільки останнім днем виконання обовязку згідно з умовами договору є 30-ий день з дня направлення кредитором позичальнику листа-повідомлення, а з судового рішення від 30.03.2016 не вбачається, що вимога про дострокове повернення коштів була надіслана поручителям також 14.01.2015, як і позичальнику в даній справі. Тому, обставину щодо кінцевого терміну повернення кредитних коштів суд зясовує та встановлює згідно з матеріалами даної справи.

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем станом на 17.01.2018, заборгованість по кредиту становить 279 997,96 дол США та 155 300,41 дол США заборгованості по відсотках (а.с. 39 том І).

Відповідач, заперечуючи правильність розрахунку заборгованості, власного контррорзрахунку не подав.

13.06.2018 ПОГ ОСОБА_3 «Орієнтир» було подано клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 111-114 том ІІ).

Відповідач стверджує, що позивач звернувся з позовними вимогами з пропуском строку позовної давності, а саме 14.02.2018. Також відповідач зазначав про сплив позовної давності по платежах, які повинні були бути сплаченими згідно з графіком (кінцевий термін погашення заборгованості 27.06.2016), право на стягнення яких виникло за період з 27.07.2012 по 12.02.2015.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Щодо посилання скаржника на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, то суд зазначає, що останнім днем виконання зобовязання у повному обсязі по вимозі є 13.02.2015. Відповідно, 14.02.2015 право позивача на отримання кредитних коштів стало порушеним, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, стало підставою для початку перебігу позовної давності саме з 14.02.2015, який згідно з законом триває три роки і згідно з ч.1 ст.264 ЦК України триває до 14.02.2018 включно. Згідно з ідентифікатором поштового відправлення 928, позивач надіслав позовну заяву до суду 12.02.2018, тобто в межах строку позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що заборгованість, що існувала станом на дату предявлення вимоги, по кожному черговому не внесеному вчасно платежу підлягала стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо. Наведене узгоджується з висновками про правильне застосування норм права щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань, викладеними Великою палатою Верховного суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Так, Велика плата зазначила, що оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідач стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення чергових платежів, право на стягнення яких виникло за період з 27.07.2012 по 12.02.2015.

Згідно з графіком погашення заборгованості передбачено сплату чергових платежів по кредиту 27 число кожного місяця в сумі 3 888,88 дол США з датою останнього платежу 20.06.2020, а не 27.06.2016, як вказує відповідач.

Перший платіж згідно з графіком мав бути здійснений 27.01.2013, наступний 27.02.2013 і надалі щомісяця до 20.06.2020.

Прострочення внесення чергового платежу мало місце в червні 2014 року, що не спростовано сторонами. Невнесення чергових платежів, починаючи з 27.06.2014, то строк позовної давності за таким платежем закінчився 28.06.2017, за платежем 27.07.2014 -28.07.2017 і аналогічно в кожне 28 число наступного місяця відповідно.

Відтак, твердження відповідача про закінчення строків позовної давності по чергових платежах, право на стягнення яких виникло за період з 28.07.2014 по 28.12.2014, і позовна давність по яких мала б закінчуватись за загальним правилом 28.07.2017 року, 28.08.2017 року і так далі, колегія суддів визнає обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок заборгованості станом на 14.01.2015, зазначає, що сума неповернутого тіла кредиту становить 256 664,63 дол США. Враховуючи курс долара до гривні станом на 17.01.2018 визначено у розмірі 2865.2576 за 100 дол США, то відповідно заборгованість в еквіваленті до національної валюті становить 7 354 102,81 грн.

Відтак в решті позовних вимог про стягнення 23 333,33 дол США тіла кредиту, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 668 560,01 грн, слід відмовити, як такої, що заявлена безпідставно.

У постанові від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, Верховний суд дійшов висновку, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Аналогічна позиція щодо правильного застосування норм права висловлена Великою палатою Верховного суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п.91).

Враховуючи наведені положення, правову позицію Верховного суду України та обставини даної справи, суд доходить висновку, що звертаючись з даним позовом, позивачем безпідставно здійснено нарахування відсотків після 14.01.2015 звернення з вимогою дострокового повернення всієї суми заборгованості по кредиту.

Договором сторони визначили, що нарахування процентів за кредитом здійснюється у валюті кредиту впродовж всього строку користування кредитом до повного повернення заборгованості, щомісячно, 21 числа кожного місяця, за період з 21 числа минулого місяця по 20 число поточного місяця, на фактичні залишки заборгованості за кредитом за фактичний час користування кредитом (п.2.6). Відповідно до п.2.9.1 договору повернення кредиту здійснюється позичальником відповідно до графіка погашення заборгованості, а відповідно до п.2.9.2 нараховані проценти сплачуються щомісячно в період з 21 до 27 числа кожного місяця.

Розрахунок позивача не містить конкретних періодів із зазначенням відповідної відсоткової ставки та із визначенням суми заборгованості, на яку нараховуються відсотки.

Разом з тим, звертаючись з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості, позичальнику було нараховано 21 067,38 доларів США по відсотках за період до 21.12.2014 (а.с. 39 том І).

Таким чином, звертаючись до суду 12.02.2018 з вимогою про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 155 300,41 доларів США, та з огляду на те, що позивачем безпідставно здійснено нарахування відсотків після 14.01.2015 звернення з вимогою дострокового повернення всієї суми заборгованості по кредиту, то колегія суддів зазначає, що позивачем пропущено 3-х річний строк позовної давності. Оскільки такі нарахування відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховані до 21.12.2014.

Відтак позовна вимога про стягнення 155 300,41 дол США заборгованості за відсотками, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 4 449 756,80 грн, до задоволення не підлягає, як така, що безпідставно заявлена.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу частково задоволити.

За змістом ст.129 ГПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що ухвалою ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 11.09.2018 відповідачу було відстрочено сплату решти судового збору в розмірі 89 695,00 грн за подання апеляційної скарги до прийняття судом постанови (а.с. 73-74 том ІІІ). Враховуючи, що станом на момент винесення судом постанови, скаржником не здійснено оплату судового збору в розмірі 89 695,00 грн, колегія суддів вважає за доцільне достягнути вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Керуючись, ст.ст. 269, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2018 у справі № 914/274/18 скасувати в частині стягнення 23 333,33 доларів США заборгованості по кредиту, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 668 560,01 грн, та 21 067,38 доларів США заборгованості по відсоткам, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 603 634,70 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. В решті стягнення 256 664,63 доларів США заборгованості по кредиту, що в еквіваленті до національної валюти станом на 17.01.2018 становить 7 354 102,81 грн, рішення залишити без змін.

3. Стягнути з підприємства обєднання громадян ОСОБА_2 спортивно-культурного центру Шахової асоціації незрячих України Орієнтир (79058, Львівська обл., місто Львів, вул. Масарика, будинок 2/54, код ЄДР 22333765) на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк (01001, м. Київ, вулиця Десятинна, будинок 4/6, код ЄДР 23494714) судовий збір в розмірі 110 306,08 грн за подання позовної заяви.

4. Стягнути публічного акціонерного товариства Альфа-Банк (01001, м. Київ, вулиця Десятинна, будинок 4/6, код ЄДР 23494714) на користь підприємства обєднання громадян ОСОБА_2 спортивно-культурного центру Шахової асоціації незрячих України Орієнтир (79058, Львівська обл., місто Львів, вул. Масарика, будинок 2/54, код ЄДР 22333765) судовий збір в розмірі 79 697,86 грн за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з підприємства обєднання громадян ОСОБА_2 спортивно-культурного центру Шахової асоціації незрячих України Орієнтир (79058, Львівська обл., місто Львів, вул. Масарика, будинок 2/54, код ЄДР 22333765) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: УКуЛичак.р мЛьв./Личаківський/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 2065, код класифікації доходів бюджету: 22030101) судового збору в розмірі 89695,00 грн за розгляд апеляційної скарги.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

7. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1