ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3379/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебпродакшн" (14005, м. Чернігів, пр-т Миру, 53А, офіс 306)
до Фізичної особи - підприємця Нарижного Дмитра Костянтиновича (АДРЕСА_1)
про стягнення 33600,00 грн.
за участю представників:

від позивача - не прибув

від відповідача - Очеретько Р.М., довіреність №7 від 18.01.2019

ВСТАНОВИВ:

Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебпродакшн" за вих. № 440 від 07.12.2018 до Фізичної особи - підприємця Нарижного Дмитра Костянтиновича (відповідача) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 33600,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п'ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 21.01.2019 об 11:40год., з повідомленням сторін у відповідності до частини 2 статті 120 ГПК України, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

11.01.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява за вих. №442 від 09.01.19 (вх. №795) про розгляд справи за відсутності позивача та супровідний лист за вих. №443 про надання для огляду оригіналів документів, копії яких було подано разом із позовом.

18.01.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №1502) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.01.2019 на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України відкладено розгляд справи на 04.02.2019 о 10:30.

01.02.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №2857), яку досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, а саме, 28.01.2019 уповноваженою особою позивача отримано копію ухвали суду від 21.01.2019, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №001709/1.

Відповідач у судовому засіданні проти заявленого позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову як у безпідставному та необґрунтованому.

Оригінали документів, які подано позивачем разом із позовною заявою, так і відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, досліджено судом у судовому засіданні 04.02.2019.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступне:

Аргументи сторін.

Позиція позивача:

У серпні-вересні 2018 року позивач за платіжними дорученнями: від 17.08.2018 № 382; від 30.08.2018 № 403; від 30.08.2018 №. 404; від 06.09.2018 № 421; від 11.09.2018 р. № 432 помилково перерахувало на рахунок № 3010 Фізичній особі-підприємцю Нарижному Дмитру Костянтиновичу грошові кошти на загальну суму 33600,00 грн.

При цьому, позивачем наголошено про те, що вказані грошові кошти перераховано на рахунок відповідача замість іншого контрагента, з яким у позивача існували договірні відносини.

Тобто, перераховані відповідачу грошові кошти на загальну суму 33600,00 грн. позивач вважає набутими відповідачем без достатньої правової підстави, з урахуванням чого, в якості правових підстав позову посилається на норми ст.ст. 11, 321, 640, 1212 ЦК України.

На факт помилкового перерахування вищевказаних коштів позивач посилається на платіжні доручення та банківською довідкою від 04.12.2018 за № 208-51356/18 (т.с. І а.с.12-16).

01.11.2018 позивач звернувся письмово до відповідача з листом від 01 листопада 2018 за вих. № 435 про повернення помилково перерахованих йому грошових коштів в сумі 33600,00 грн. (т.с. І а.с. 17). Однак відповідач відповіді на вищевказаний лист не надав та грошові кошти у розмірі 33600,00 грн. позивачу не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Заперечення відповідача.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується повністю з наступних підстав:

Між позивачем (як замовником послуг) та відповідачем (як виконавцем послуг) мала місце усна домовленість про надання інформаційно-консультаційних послуг з консультації з налаштування кабінету Google Adwords; перенесення рекламних компаній на додатковий акаунт та роботи виконавця з налаштування контекстної реклами та інші послуги, в обґрунтування чого відповідач посилається на систематичне надсиланням рахунків позивачу на електронну адресу: ., та на те, що відповідачем зазначені рахунки систематично сплачувалися.

Так, відповідачем наголошено про те, що відповідач систематично перераховував грошові кошти на розрахунковий рахунок ФОП Нарижного одразу після надіслання відповідного рахунку на оплату, про що посилається на призначення платежу на платіжних дорученнях (т.с. І а.с. 12-16) та на самі рахунки № 31 від 28.08.2018, № 32 від 28.08.2018, №35 від 30.08.2018, № 36 від 03.09.2018, № 24 від 01.08.2018 (т.с. І а.с. 54 -58).

Тобто, відповідачем наголошено про те, що у згаданих вище платіжних дорученнях у графі "призначення платежу" зазначаються саме реквізити виставлених рахунків на оплату.

Згідно зазначених вище рахунків на оплату ФОП Нарижний Д.К. (відповідач) надав наступні послуги:

- консультації з налаштування кабінету Google Adwords;

- перенесення рекламних компаній на додатковий акаунт:

- роботи виконавця з налаштування контекстної реклами та інші послуги;

Послуги, зазначені у рахунках на оплату були надані відповідачем у повному обсязі, про що відповідачем вказано на надісланий позивачу звіт від 28.09.2018, будь - яких претензій та зауважень щодо якості та обсягу наданих послуг від позивача (як замовника послуг) не надходило, а тому відповідач продовжував надавати послуги із надісланням позивачу відповідних рахунків, які позивачем систематично оплачувалися.

З урахуванням вказаного, відповідачем наголошено про те, що оплата виставлених відповідачем рахунків на оплату за надані послуги, була фактичною згодою та відповідним прийняттям робіт та ніяк не могла свідчити про помилковість переведення коштів, а навпаки - прийняття умов усного домовленості (усного договору) та повне виконання домовленості обома сторонами.

Оцінка суду.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

У даному разі аргументи позивача про помилкове перерахування грошових коштів спростовуються:

- платіжними дорученнями: від 17.08.2018 № 382; від 30.08.2018 № 403; від 30.08.2018 №. 404; від 06.09.2018 № 421; від 11.09.2018 р. № 432 про сплату на рахунок № 3010 Фізичній особі-підприємцю Нарижному Дмитру Костянтиновичу грошових коштів на загальну суму 33600,00 грн. (т.с. І а.с.12-16).

Призначення платежу у вказаних платіжних дорученнях: оплата за послуги згідно рахунків № 24 від 01.08.2018, №31 від 28.08.2018; № 32 від 28.08.2018; №30 від 30.08.2018; № 36 від 03.09.2018.

У матеріалах справи наявні й зазначені рахунки на оплату (т.с. І а.с. 54 - 58).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

З урахуванням наведеного, матеріалами справи підтверджується, що правовою підставою перерахування коштів на загальну суму 33600,00 грн., у даному випадку, була оплата за послуги згідно рахунків № 24 від 01.08.2018, №31 від 28.08.2018; № 32 від 28.08.2018; №30 від 30.08.2018; № 36 від 03.09.2018 а відтак, ці кошти не можуть вважатися майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави, що виключає застосування до спірних правовідносин норм ст. 1212 ЦК України.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову та звертає увагу на те, що порушені права можуть бути захищені на підставі правових норм, які врегульовують договірні відносини сторін та стосуються наслідків порушення умов договору, який укладено сторонами у спрощений спосіб шляхом усної домовленості.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обґрунтованості позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог статті 129 ГПК України, та враховуючи висновки господарського суду про відмову в задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.02.2019 р.

Суддя Г.І. Сальнікова