ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3142/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Косенко К.Д.

за участю представників:

позивача: Чумаченко А.В., ордер серія ХВ № 000044 від 17.12.18 р.

відповідача: Черкасов О.В., ордер № ХВ1225 від 17.12.18 р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Афаліна", м. Харків, до товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст 2012", м. Харків, про стягнення коштів у розмірі 638 000,00 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно-апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/3142/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Афаліна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст 2012", про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 11/06 від 11 червня 2018 року у розмірі 638 000,00 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача сплачений судовий збір у розмірі 9 570,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 листопада 2018 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Афаліна" залишено без руху через недотримання вимог ст.ст. 162, 164 та 172 ГПК України. 22 листопада 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи № 922/3142/18 призначено в порядку загального позовного провадження та почато у справі підготовче провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 листопада 2018 року задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Афаліна" про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 32938 від 22 листопада 2018 року); вжито заходи забезпечення позову у справі № 922/3142/18.

17 грудня 2018 року, протокольною ухвалою, судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, на підставі ст.ст. 42, 165, 178, 232 ГПК України; встановлено позивачу строк до 27 грудня 2018 року на подання до суду відповіді на відзив, на підставі ст.ст. 42, 166, 232 ГПК України; встановлено відповідачу строк до 10 січня 2019 року на подання до суду заперечень, на підставі ст.ст. 167, 232 ГПК України. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року судом призначено розгляд клопотання відповідача, в порядку ст. 145 ГПК України, у судовому засіданні на 19 грудня 2018 року. Протокольною ухвалою від 19 грудня 2018 року судом долучено до матеріалів справи заперечення позивача щодо клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, на підставі ст.ст. 42, 169, 170, 232 ГПК України. 17 грудня 2019 року, ухвалою суду, відмовлено відповідачу в скасуванні заходів забезпечення позову. 15 січня 2019 року, ухвалою суду, відмовлено відповідачу в задоволені клопотання про виклик свідка. Протокольною ухвалою суду від 15 січня 2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 січня 2019 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185, ст. 232 ГПК України. 22 січня 2019 року судом розпочато розгляд справи по суті та протокольною ухвалою, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України, оголошено перерву по розгляду даної справи до 04 лютого 2019 року. 04 лютого 2019 року розгляд справи, відповідно ч. 6 ст. 216 ГПК України, продовжено зі стадії, на якій було оголошено перерву. В призначене судове засідання 04 лютого 2019 року представники сторін з'явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

11 червня 2018 року між позивачем (надавач) та відповідачем (одержувач) було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 11/06. Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, встановлених даним договором, надавач передає у власність одержувачу кошти в розмірі, визначеному в п. 2.1 даного договору (надалі поворотна фінансова допомога), а утримувач зобов'язується повернути фінансову допомогу у визначені даним договором строки. Розмір поворотної фінансової допомоги сімсот дев'яносто тисяч грн. 00 коп. По даному договору проценти не нараховуються та не сплачуються (п. п. 2.1, 2.2 договору). Надавач передає поворотну фінансову допомогу на протязі 5 днів з моменту підписання даного договору. Поворотна фінансова допомога надається в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок одержувача. Строк повернення поворотної фінансової допомоги починається з моменту набрання законної сили даним договором та складає 12 календарних місяців. Строк, встановлений в п. 4.1 даного договору, може бути продовжено за згодою сторін (п.п. 4.1, 4.2 договору). Після закінчення строку, встановленого в п. 4.1 даного договору, одержувач зобов'язаний на протязі 2-х календарних днів повернути надану поворотну фінансову допомогу. Надавач має право вимагати дострокового повернення наданої поворотної фінансової допомоги, шляхом попередження про це одержувача за 10 робочих днів; одержувач має право достроково повернути отриману фінансову допомогу надавачу (п.п. 6.1, 6.2 договору). Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 договору, даний договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту надання поворотної фінансової допомоги одержувачу; строк даного договору починається в момент, встановлений в п. 8.1 даного договору та діє до повного виконання зобов'язань сторонами. Як вказує позивач у позовній заяві, ним у повному обсязі виконано умови договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками. Відповідачем частково повернуто позивачу (20 червня 2018 року; 21 червня 2018 року; 04 липня 2018 року; 19 липня 2018 року; 20 серпня 2018 року; 28 серпня 2018 року) отримані кошти у сукупному розмірі 152 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками. 27 вересня 2018 року позивачем, на підставі п. 6.1 договору, направлено на адресу відповідача вимогу щодо повернення поворотної фінансової допомоги. Втім, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, кошти не повернув, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Відповідачем до матеріалів справи надано копію договору поворотної фінансової допомоги № 11/06 від 11 червня 2018 року, за якою п. 6.1 договору викладений в редакції - "надавач має право вимагати дострокового повернення поворотної фінансової допомоги, у випадку ліквідації, реорганізації, зміни форми власності одержувача", і відповідно відповідач вважає, що у позивача не виникло право дострокового повернення коштів, а у відповідача обов'язку повернення.

Під час судового засідання 04 лютого 2019 року позивачем і відповідачем було надано для огляду суду оригінали спірного договору, редакції яких по п. 6.1 різниться.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). До частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, дослідивши умови договору поворотної фінансової допомоги № 11/06 від 11 червня 2018 року, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1 глави 71 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно до ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України). Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно приписів ст. 7 ГПК України правосуддя, в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Як зазначалося вище в даному рішенні суду, позивачем було надано суду для огляду оригінал договору поворотної фінансової допомоги № 11/06 від 11 червня 2018 року, за редакцією п. 6.1 якого позивач має право вимагати строкового повернення наданої поворотної фінансової допомоги. Відповідачем не спростовано того факту, що саме за редакцією, наданою позивачем, між ними склалися правовідносини, як і не надано жодних доказів існування кримінального провадження за фактом підробки документів (договору поворотної фінансової допомоги № 11/06 від 11 червня 2018 року) (звернення до правоохоронних органів), жодних доказів звернення з позовом до суду про визнання недійсним даного пункту договору в редакції позивача. Більш того, відповідач не скористався своїм правом в даному провадженні, для доведення своєї позиції, а саме відповідачем не було подано до суду клопотання про проведення судової технічної експертизи договору. Надана відповідачем редакція договору складає три сторінки, які є від'ємними одна до одної і на кожній з яких відсутні печатки та розписи учасників договору, а з огляду на тривалі договірні відносини між сторонами та беручи до уваги невмотивованість належними та допустимими засобами доказування відповідачем укладення договору саме в редакції, на якій наполягає відповідач та спростування такої позиції відповідача позивачем та пред'явлення ним позову на підставі договору, наявного у позивача, суд вважає, що відповідачем не спростовано твердження позивача за пред'явленим позовом, як і не доведено укладення договору в редакції відповідача.

Посилання відповідача на укладення між сторонами інших договорів поворотної фінансової допомоги, змістами яких не передбачено право дострокового повернення поворотної фінансової допомоги, є безпідставним з огляду на те, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору та визначені його умов, і відповідно, укладаючи договір сторони самі визначають його редакцію, станом на момент його укладення. Твердження відповідача про те, що за умови можливості дострокового повернення наданої поворотної фінансової допомоги за вимогою позивача відповідачем даний договір не було б укладено спростовується діями самого відповідача, які полягали у достроковому частковому поверненні позивачу отриманої поворотної фінансової допомоги.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги п. 6.1 договору поворотної фінансової допомоги № 11/06 від 11 червня 2018 року, направлення позивачем на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення коштів, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 638 000,00 грн., внаслідок чого позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 638 000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 9 570,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194, 195, 196, 197, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст 2012" (61038, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 82, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Афаліна" (61177, м. Харків, пров. Пластичний, 9, ) заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 11/06 від 11 червня 2018 року у розмірі 638 000,00 грн. та 9 570,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 11.02.2019 р.

Суддя Н.В. Калініченко

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

справа № 922/3142/18