ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 лютого 2019 р. Справа № 903/246/17

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 903/246/17

за позовом Луцького міського центру зайнятості, м. Луцьк

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз, м. Луцьк

про стягнення 16047,10 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 11.02.2019)

від відповідача: ОСОБА_2 адвокат (дов. № 007.1Др-1-0119 від 08.01.2019),

в с т а н о в и в:

20.03.2017 року позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовною заявою №773/01-15 від 10.03.2017р., в якій просив стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз на користь Луцького міського центру зайнятості 16047,10 грн. виплаченої допомоги по безробіттю на підставі пунктів 1,3,4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно з наказом ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз № 419-к від 23.12.2015 року ОСОБА_3 була звільнена з посади інженера з підготовки кадрів управління з персоналу ПАТ Волиньгаз на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

04.01.2016 року Луцьким міським центром зайнятості ОСОБА_3 було надано статус безробітного та 11.01.2016 року призначено виплату допомоги по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

За період перебування на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості ОСОБА_3 отримала допомогу по безробіттю з 24.01.2016 року по 23.05.2016 року на загальну суму 16047,10 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2016 року та наказом ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз від 08.06.2016 року ОСОБА_3 було поновлено на посаді з 23.12.2015 року, що співпадає з періодом перебування ОСОБА_3 на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості як безробітної з виплатою допомоги по безробіттю.

Оскільки обов'язок з відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю в разі поновлення безробітного на посаді на підставі рішення суду покладається на роботодавця, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою господарського суду від 23.03.2017р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.04.2017р., зобов'язано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження.

10.04.2017р. відповідач через канцелярію суду подав клопотання б/н від 10.04.2017р., в якому просив зупинити провадження у справі №903/246/17 за позовом Луцького міського центру зайнятості до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз про стягнення 16047,10 грн. до набрання законної сили рішення суду у справі №161/601/16-ц за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; зазначав, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2017 року зупинено виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3, що не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження.

В судовому засіданні 12.04.2017р. представник позивача просила клопотання б/н від 10.04.2017р. про зупинення провадження у справі №903/246/17 задовольнити, представник відповідача у вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

Клопотання публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз про зупинення провадження було судом задоволено.

Ухвалою суду від 12.01.2017 провадження у справі №903/246/17 було зупинено до вирішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справи №161/601/16-ц за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та набрання постановою у цій справі законної сили.

08.01.2019р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від відповідача - ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.01.2019 постановлено справу № 903/246/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті; провадження у справі поновлено; справу призначено до судового розгляду по суті на 13.02.2019.

В судовому засіданні 13.02.2019 представник позивача звернулась до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі № 903/246/17 до вирішення справи № 161/601/16-ц по суті, посилаючись на те, що на розгляді в Касаційному цивільному суді знаходиться скарга по справі № 161/601/16-ц. Усно пояснила, що клопотання грунтується на приписах п. 5 чт.1 ст. 227 ГПК України.

Клопотання про зупинення провадження у справі залишено судом без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 - 3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Оскільки представник позивача, звертаючись з клопотанням, посилалася на п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, то у суду відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі № 903/246/17, яка знаходиться на стадії розгляду по суті.

Разом з цим, представником позивача не подано до клопотання доказів відкриття провадження за касаційною скаргою у справі № 161/601/16-ц.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, просила у його задоволенні відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Наказом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз від 23.12.2015 № 419-к ОСОБА_3 було звільнено з посади інженера з підготовки кадрів управління з персоналу ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз на підставі п. 1 ст.40 КЗпП у звязку із скороченням штату працівників.

04.01.2016 року Луцьким міським центром зайнятості ОСОБА_3 було надано статус безробітного та 11.01.2016 року призначено виплату допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

За період перебування на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості ОСОБА_3 отримала допомогу по безробіттю за період з 24.01.2016 року по 23.05.2016 року на загальну суму 16 047,10 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2016 року та наказом ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз від 08.06.2016 року ОСОБА_3 було поновлено на посаді з 23.12.2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29.12.2016 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2016 було змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2015 по 07.06.2016 включно у розмірі 21 592,04 грн.; в решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.09.2018 рішення Апеляційного суду Волинської області від 29.12.2016 було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Волинського апеляційного суду від 04.12.2018 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2016 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Постанова набрала законної сили з моменту її прийняття. Доказів оскарження не подано.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обовязків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

страховик - Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд);

страховий випадок - подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоровя, у звязку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обовязок і військову службу).

Терміни «застрахована особа», «страхувальники» та «роботодавці» вживаються в Законі у значенні, наведеному у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (ст. 1 Закону).

Так, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообовязковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобовязані сплачувати єдиний внесок;

- роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

- безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

- зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;

- соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообовязковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у звязку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці (ст. 9 Закону України Про зайнятість населення).

Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Зареєстровані безробітні мають право на безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обовязки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

Одним із видів матеріального забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю (ст. 1 Закону).

Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (ст.ст. 43-45 Закону України «Про зайнятість населення»). Викладене кореспондується з приписами п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 198.

Підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю є, зокрема, поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (п.п. 2 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу (абз. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Викладене за своїм змістом узгоджується з приписам ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно з якою з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що обовязок роботодавця відшкодувати Фонду вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає в тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що має бути підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством.

Оскільки постановою Волинського апеляційного суду від 04.12.2018 у справі № 161/601/16-ц, яка набрала законної сили в порядку, визначеному законодавством, визнано, що ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз звільнено ОСОБА_3 у відповідності до вимог законодавства, вимога Луцького міського центру зайнятості про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз 16047,10 грн. виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю не підлягає до задоволення.

У звязку із відмовою в задоволенні позову судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 31, 34, 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст. 74, 76, 78, 79, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 15.02.2019.

Суддя І. О. Якушева