ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2019 м. Ужгород Справа № 907/722/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/410/18

за позовом державного підприємства «Берегівське лісове господарство», с. Яноші Берегівського району до фізичної особи - підприємця Бігарі Карло Федоровича, АДРЕСА_1 про стягнення суми 27006,68грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 27006,68грн. заборгованості по оплаті отриманого товару за Договором купівлі-продажу лісопродукції №41/2017 від 18.10.2017, у тому числі 19745,00грн. основного боргу, 3571,54грн. пені за несвоєчасний розрахунок, 1382,15грн. штрафу, 634,35грн. три відсотки річних та 1673,64грн. інфляційних втрат, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 19, 42 Конституції України, ст.ст.525-527, 530, 610, 625, 626, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 5, 173-175, 193, 231, 232 Господарського кодексу України щодо неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків щодо своєчасності оплати поставленої продукції.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару - лісоматеріалів, у встановлений договором строк не здійснив у повному обсязі оплату вартості, чим порушив вимоги ст.ст. 655,691-693 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України, умови договору купівлі-продажу лісоматеріалів № 41/2017 від 18 жовтня 2017 року, та, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість за придбані лісоматеріали, яка станом на момент звернення до суду з даним позовом складає суму 19745,00 грн.

За наведених обставин, позивачем здійснено нарахування пені за невиконання відповідачем зобов'язання в період з 10.11.2017 по 06.12.2018, з огляду на що, просить також стягнути з відповідача на його користь суму 3 571,54 грн. пені за порушення строку виконання зобов'язання, 1 382,15 грн. штрафу за порушення строку виконання зобов'язання, 634.35 грн. трьох відсотків річних та 1 673,64 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.12.2018 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, визначити відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовується докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.06.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 90263 Закарпатська обл., Берегівський район, с. Оросієво, вул. Головна, буд. 35.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом з поміткою "судова повістка" 14.12.2018 року та отримана відповідачем 17.12.2018, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення 797.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2017 року між між ДП «Берегівський лісгосп» (надалі - Позивач, Продавець) в особі директора Дойного Б.А. як продавцем з одного боку та фізичною особою підприємцем Бігарі Карлом Федоровичем (надалі - Відповідач, Покупець) як покупцем з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу лісопродукції № 41/2017 (далі - договір), за умовами якого Позивач зобов'язався продати та передати право власності, а Відповідач - оплатити та прийняти товар (пункт 1.1. договору купівлі-продажу № 41/2017).

Вказаним пунктом також визначено асортимент, кількіс|гь, ціну, вартість лісопродукції, що відчужується, а саме: Дрова паливні в об'ємі 300 куб.м. загальною вартістю 220 500,00грн. з ПДВ.

Пунктом 3.1 договору передбачено порядок розрахунків між сторонами , зокрема платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу лісоматеріали (товар) загальною вартістю 177 135,00 грн., підтвердженням чого є відповідні товарно-транспортні накладні (в матеріалах справи).

Відповідачем, станом на 06.12.2018 р. здійснена часткова оплата поставленої лісопродукції у розмірі 155 000,00 грн., підтвердженням чого є відповідні платіжні доручення та прибуткові касові ордери, а саме:

платіжне доручення № 27_AJ022/1 від 19.10.2017 р. на суму 20 000,00 грн.;

прибутковий касовий ордер № 1 848 від 04.12.2017 р. на суму 10 000,00 грн.;

прибутковий касовий ордер № 1 855 від 05.12.2017 р. на суму 4 000,00 грн.;

прибутковий касовий ордер № 1 902 від 18.12.2017 р. на суму 6 000,00 грн.;

прибутковий касовий ордер № 1 903 від 19.12.2017 р. на суму 10 000,00 грн.;

прибутковий касовий ордер № 1 904 від 20.12.2017 р. на суму 7 000,00 грн.

платіжне доручення № 31С8025/4 від 28.12.2017 р. на суму 98 000,00 грн.; 00 грн.

Враховуючи наявне на момент укладення договору купівлі-продажу № 41/2017 кредитове сальдо у розмірі 2 390,00 грн. та проведені Відповідачем сплати у розмірі 155 000,00 грн., станом на 04.12.2018 р. у Відповідача перед Позивачем наявна дебіторська заборгованість за поставлену згідно договору купівлі-продажу № 41/2017 ліспродукцію у розмірі 19 745,00 грн., що підтверджується також даними оборотньо - сальдової відомості по 361-му рахунку та бухгалтерською довідкою від 03.12.2018 р.

Однак, відповідач взятих на себе договірних зобов'язань не виконав, оплату за вказаний товар, у встановлений договором строк, в повному обсязі не здійснив.

З огляду на наявну заборгованість, Позивачем на адресу Відповідача надсилалася письмова претензія (копія додається), яка була ним отримана (роздруківка із сайту ПАТ «Укрпошта» щодо перевірки статусу поштового відправлення з поштовим ідентифікатором 704 в матеріалах справи), однак, вказана претензія, залишена Відповідачем без належного реагування, що змусило позивача звернутися за захистом свого порушеного права до суду з даним позовом.

Зважаючи на прострочення виконання грошового зобов'язання, позивачем з урахуванням передбачених законом та вимогами п.5.1 договору приписів було нараховано на суму заборгованості суму 3571,54грн. пені за несвоєчасний розрахунок, 1382,15грн. штрафу, 634,35грн. три відсотки річних та 1673,64грн. інфляційних втрат, вимоги про стягнення яких позивач просить задовольнити у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу лісопродукції №41/2017 від 18.10.2017, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за поставлений позивачем товар згідно з Договором, внаслідок чого у фізичної особи - підприємця Бігарі Карло Федоровича, АДРЕСА_1 виникла заборгованість перед державним підприємством «Берегівське лісове господарство», с. Яноші Берегівського району у розмірі 19 745,00 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною.

Доказів протилежного суду не надано, вимоги позивача відповідачем у встановленому порядку не спростовано, а відтак, позов у частині стягнення суми боргу підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 3571,54грн. пені за несвоєчасний розрахунок та 1382,15грн. штрафу, нарахованих позивачем на підставі ч.2 ст.231 ГК України, суд зазначає про відмову у її задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Норми даної статті передбачають нарахування пені при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача суми боргу за поставлені лісоматеріали, тобто позивач нараховує пеню за порушення відповідачем грошового зобов'язання, що виключає застосування ст.231 ГК України до спірних правовідносин.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових зобов'язань сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час, умовами укладеного сторонами Договори сторони не передбачили відповідальність відповідача за невиконання грошового зобов'язання у вигляді пені.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

З огляду на відсутність у Договорі, укладеному сторонами, умов про нарахування пені за невиконання грошового зобов'язання, а також, враховуючи відсутність спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини та передбачає застосування пені за невиконання грошового зобов'язання, встановлює розмір та базу нарахування пені, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих сум пені та штрафу.

Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних за період прострочки оплати посилаючись на вимоги чинного законодавства та умови договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення термінів розрахунків покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення покупець, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу продавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку трьох відсотків річних на підставі вимог ст. 625 ЦК України вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1673,64грн. інфляційних втрат за період з 10.11.17 по 06.12.18 та 1352,09грн. три відсотки річних за аналогічний період підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За приписами статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Беручи до уваги, що судовий збір, як при поданні позову, так і з врахуванням здійсненого судом перерахунку розміру позовних вимог дорівнює одному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн.), витрати по сплаті судового збору за результатами вирішення спору покладаються на відповідача у відповідності до норм статті 129 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Бігарі Кайла Федоровича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Берегівське лісове господарство», (90233, с. Яноші Берегівського району, вул. Головна, 50 «а», код 22114537) суму 22053,13 грн.(Двадцять дві тисячі п'ятдесят три грн. 13 коп.), у тому числі 19745,00грн. основного боргу, 634,35грн. три відсотки річних та 1673,64грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762, 00грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.02.2019.

Суддя О.Ф. Ремецькі