ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

12 лютого 2019 року м.Тернопіль Справа №921/71/19
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши матеріали заяви без номеру від 04.02.2019 (вх.№89 від 07.02.2019), поданої товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЦЬКА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ», м.Львів

до відповідача: державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», м.Тернопіль

про видачу судового наказу про стягнення 55769,07грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЦЬКА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ», м.Львів, звернувся 04.02.2019 (згідно відтиску календарного штемпеля 18-го Львівського відділення поштового звязку на конверті поштового відправлення №512) до Господарського суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», м.Тернопіль, 55769,07грн, з яких: 44923,44грн боргу, 8984,69грн штрафу та 1860,94грн пені, посилаючись на невиконання боржником умов договору №62/2018 від 13.12.2018 про організацію перевезень вантажів в частині здійснення оплати наданих згідно Акту №645 від 31.12.2018 послуг. Факт наявності боргу додатково підтверджено Актом звірки взаємних розрахунків за 4-й квартал 2018 року, підписаний обома сторонами.

Оскільки позовні матеріали надійшли поштою, тому під час розкриття поштового конверту, в якому ТОВ «ГАЛИЦЬКА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ» надіслано до суду заяву без номеру від 04.02.2019, працівниками канцелярії господарського суду встановлено та зафіксовано факт відсутності у договорі №62/2018 від 13.12.2018 про організацію перевезень вантажів усіх сторінок (із вказаних 13-ти виявлено лише 10), про що комісією складено відповідний Акт від 07.02.2019.

Розглянувши матеріали заяви та ознайомившись з доданими до неї документами суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно зі ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( ч. 1 ст. 148 ГПК України).

Водночас, господарським процесуальним законодавством України встановлено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких тягне за собою відповідні процесуальні наслідки.

Так, відповідно до п.4, п.3 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Заявник в обґрунтування суми боргу посилається, зокрема на умови п.3.1 договору №62/2018 від 13.12.2018 про організацію перевезень вантажів, яким врегульовано сторонами порядок та строк здійснення розрахунків за надані послуги з організації перевезень вантажу у вагонах та винагород експедитора (заявника).

Встановлено, що ТОВ «ГАЛИЦЬКА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ» долучено не повний текст договору №62/2018 від 13.12.2018, тобто лише Витяг з договору, згідно з яким відсутній текст розділу 3 договору, що регулює строк проведення розрахунків за послуги. Дана обставина не дає суду можливості встановити та дослідити твердження заявника про настання строку проведення розрахунків за послуги згідно договору.

Наведене свідчить про порушення заявником п.п.3, 4 ч.3 ст.150 ГПК України при поданні заяви про видачу судового наказу, та є підставою для відмови у видачі наказу.

Щодо заяви про видачу наказу про стягнення з боржника 8984,69грн нарахованого штрафу та 1860,94грн пені, слід зазначити наступне.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Вимоги, заявлені в наказному провадженні повинні відповідати правилам, встановленим ст.148 ГПК України.

Грошовим, за змістом ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п.3 ст.549 ЦК України).

Відтак, пеня та штраф не є заборгованістю за договором, а є штрафними санкціями, вимоги про сплату яких у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення основного зобов'язання, який спрямований на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Вимоги про стягнення штрафу та пені, в даному випадку не містять ознак безспірності, а їх нарахування із суми, яка хоч і підтверджена (визнана) боржником, втім, строк нарахування їх жодним чином не обґрунтовано документально.

Отже, вимоги заявника про видачу наказу про стягнення з боржника 8984,69грн штрафу та 1860,94грн пені не відповідають положенням ст.148 ГПК України, відповідно, не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, а можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження. Наведене є самостійною підставою для відмови у видачі судового наказу в цій частині заявлених вимог (п.3 ч.1, ч.3 ст.152 ГПК України).

З урахуванням наведеного у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 148, п.п.3, 4 ч.3 ст.150, п.п.1, 3 ч.1, ч.2, ч.3 ст.152, ст.ст.154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суддя господарського суду, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЦЬКА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ», м.Львів у видачі судового наказу про стягнення з боржника - державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», м.Тернопіль, 44923,44грн боргу за договором №62/2018 від 13.12.2018 про організацію перевезень вантажів та 8984,69грн штрафу та 1860,94грн пені.

2. Копію ухвали направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення: товариству з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЦЬКА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ», вул.Героїв УПА, 72, корпус 40, Франківський район м.Львова, 79018; державному підприємству «Тернопільське лісове господарство», м.Тернопіль

Ухвала підписана набирає законної сили 12.02.2019 відповідно до приписів ст.235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк та порядку, визначених ст.ст.256, 257 ГПК України з урахуванням пп.17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Суддя Н.О. Андрусик