ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 915/216/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Принцевської Н.М.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

від Комунальної установи Центральний міський стадіон ОСОБА_1 за довіреністю від 10.01.2019 року № б/н;

від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК не з'явився;

від ОСОБА_3 комунального майна Миколаївської міської ради не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року, (суддя Коваль Ю. М., м. Миколаїв, повний текст складено 10.09.2018 року)

у справі № 915/216/18

за позовом Комунальної установи Центральний міський стадіон, м. Миколаїв

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 комунального майна Миколаївської міської ради, м. Миколаїв

про розірвання договору оренди комунального майна, повернення орендованого майна та стягнення у загальній сумі 237 424 грн. 73 коп.

В березні 2018 року Комунальна установа Центральний міський стадіон, м.Миколаїв звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв на користь Комунальної установи Центральний міський стадіон, м. Миколаїв суму боргу по орендній платі згідно договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності від 01.12.2008 року № 5 в розмірі 159694,70 грн., пеню - в розмірі 70864,80 грн., 3% річних в розмірі 4766,89 грн., інфляційні нарахування в розмірі 2098,34 грн.; розірвати договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності від 01.12.2008 року № 5; зобовязати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв негайно повернути Комунальній установі Центральний міський стадіон, м. Миколаїв футбольне гарове поле площею 7884 кв.м, розміщене за адресою: м. Миколаїв, вул. Спортивна, 1/1, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач по справі, в супереч вимог укладеного між сторонами договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності від 01.12.2008 року № 5, починаючи з лютого 2015 року не виконує свої зобовязання щодо сплати орендної плати, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі №915/216/18 (суддя Коваль Ю. М.) позовні вимоги Комунальної установи Центральний міський стадіон, м. Миколаїв задоволено частково; розірвано договір від 01.12.2008 року №5 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, укладений між Комунальною установою "Центральний міський стадіон" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК"; зобов'язано ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК", м. Миколаїв повернути Комунальній установі "Центральний міський стадіон", м. Миколаїв окреме індивідуально визначене майно комунальної власності - футбольне гарове поле площею 7884 кв.м, розміщене за адресою: вул. Спортивна, 1/1, м. Миколаїв; стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК", м. Миколаїв на користь Комунальної установи "Центральний міський стадіон", м. Миколаїв грошові кошти в сумі 158896 (сто п'ятдесят вісім тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 30 коп. - основний борг, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 4145 (чотири тисячі сто сорок п'ять) грн. 44 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги Комунальної установи Центральний міський стадіон, м. Миколаїв є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами по справі, в звязку з чим підлягають задоволенню, проте здійснивши власний перерахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку про помилковість розрахунку позивача, з урахуванням чого, задовольнив позов частково.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 915/216/18 в частині розірвання договору від 01.12.2008 року № 5 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, укладеного між Комунальною установою "Центральний міський стадіон" і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" та зобов'язання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК", м. Миколаїв повернути Комунальній установі "Центральний міський стадіон", м. Миколаїв окреме індивідуально визначене майно комунальної власності - футбольне гарове поле площею 7884 кв.м, розміщене за адресою: вул. Спортивна, 1/1, м. Миколаїв скасувати, і прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що позивач, звертаючись із даним позовом до суду, визначив у якості підстави позову пункт 8.3. Договору оренди і обставину щодо несплати відповідачем орендної плати протягом 3-х місяців поспіль, проте за умовами укладеного між сторонами договору позивач мав право лише відмовитись від договору оренди в односторонньому порядку, повідомивши про це Орендаря. Водночас, матеріали справи не містять повідомлень позивачем відповідача про односторонню відмову від договору у звязку з несплатою останнім орендної плати протягом 3-х місяців поспіль. Таких повідомлень позивач відповідачу не направляв. Наявні у справі листи позивача містять лише вимоги про погашення заборгованості з орендної плати, з урахуванням пені.

Відповідач також зазначає, що відмова від договору не є тотожною розірванню договору в судовому порядку, що є предметом даного позову, а судом не встановлено наявності хоча б однієї з підстав для розірвання договору, передбачених пунктом 8.4. договору оренди.

Також скаржник зауважує, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу позивача про дострокове розірвання договору оренди, оскільки розглядаючи даний спір, суд першої інстанції, на думку відповідача, повинен був виходити з підстав позову, визначених позивачем, проте позивач не визначив та не довів наявності підстав саме для розірвання договору оренди від 01.12.2008 року № 5: позивач просив розірвати договір оренди, однак посилався на ті обставини, які є підставою односторонньої відмови від договору оренди, а не його розірвання (пункт 8.3. договору, частина 1 статті 782 Цивільного кодексу України).

Безпідставно, за твердженням відповідача, суд першої інстанції задовольнив вимогу про повернення обєкту оренди, оскільки вона заявлена позивачем як похідна від вимоги про розірвання договору (а не у звязку з відмовою позивача від договору); оскільки ж договір розірвано судом незаконно, суд безпідставно застосував частину 1 статті 27 Закону «Про оренду державного та комунального майна», згідно якої у разі розірвання договору оренди орендар зобов'я заний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 року у справі № 915/216/18 (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв.

29.11.2018 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Комунальної установи Центральний міський стадіон, м. Миколаїв надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 915/216/18 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У відзиві позивач зазначає, що згідно з пунктом 8.3. Договору оренди від 01.12.2008 року № 5, орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користування обєктом оренди протягом трьох місяців підряд, однак, одностороння відмова від договору це право, а не обовязок орендодавця. Зважаючи на злісне невиконання орендарем (відповідачем) своїх зобовязань за договором щодо сплати орендної плати на протязі більш 45 місяців поспіль, у орендодавця (позивача) були всі підстави вважати, що відповідач добровільно не поверне орендований обєкт, у випадку односторонньої відмови від договору.

Крім того, згідно з пунктом 10.4. Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01,12.2008 року № 5 за ініціативою однією із Сторін цей Договір може бути розірваний рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Таким чином, позивач вважає, що факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання щодо сплати орендних платежів у строки встановлені Договором оренди та наявність у нього заборгованості з орендної плати за період з 01.03.2015 року по 28.11.2018 року, яка станом на 28.11.2018 року становить 205750,02 грн. свідчить про неналежне виконання істотних умов Договору оренди, а тому на підставі положень статей 9, 11, 526, 611, 759, 783, 785 Цивільного кодексу України, статей 193, 286, 188 Господарського кодексу України, статей 10, 26, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у позивача є всі підстави зробити висновок щодо наявності правових підстав для розірвання

договору, у зв'язку з несплатою орендарем орендної плати протягом трьох і більше місяців

підряд та, як наслідок, повернення орендованого футбольного поля територіальної громади

міста Миколаєва.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) справу №915/216/18 призначено до судового розгляду.

08.01.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 комунального майна Миколаївської міської ради, м. Миколаїв надійшли пояснення щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв, в яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 915/216/18 залишити без змін. Судовою колегією пояснення долучено до матеріалів справи.

На підставі розпорядження керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 № 34, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Ярош А.І., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 915/216/18 між суддями, за результатами якого для розгляду справи № 915/216/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Колоколов С.І., Савицький Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 року справу № 915/216/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі, заадоволено клопотання ТОВ Телец-ВАК про відкладення судового засідання по справі №915/216/18, відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі №915/216/18 на 11.02.2019 року на 10:30 год.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити в її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Представники ТОВ Телец-ВАК та ОСОБА_3 комунального майна Миколаївської міської ради в судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції за відсутністю представників ТОВ Телец-ВАК та ОСОБА_3 комунального майна Миколаївської міської ради, які не зявились до суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі №915/216/18 є правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, 01.12.2008 року між Комунальним підприємством "Центральний міський стадіон" (орендодавцем) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" (орендарем), на підставі розпорядження ОСОБА_3 комунального майна Миколаївської міської ради (далі - ОСОБА_3) від 26.11.2008 року № 594-р "Про використання нежитлових приміщень міської комунальної власності", було укладено договір № 5 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв з метою використання під фізкультурно-спортивну діяльність у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно комунальної власності - футбольне гарове поле площею 7884 кв.м, розміщене за адресою: м. Миколаїв, вул. Спортивна, 1/1, власником якого є територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, а балансоутримувачем Комунальна установа "Центральний стадіон" (пункти 1.1, 2.3 Договору).

Відповідно до пункту 2.6. Договору у разі припинення або розірвання цього Договору майно повертається орендарем орендодавцю.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" зобов'язалося за користування орендованим майном своєчасно вносити орендну плату, визначену на підставі Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 24.04.2008 № 32/31, і становить без податку на додану вартість за перший місяць оренди 5819 грн. 43 коп.; орендна плата за перший місяць вноситься протягом трьох робочих днів після укладення договору оренди; орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата за поточний місяць перераховується орендодавцеві щомісячно не пізніше 25 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції та податку на додану вартість. Зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової оплатив розмірі не менше, ніж орендна плата за перший місяць оренди (пункти 3.1, 3.3-3.5, 3.9, 5.2 Договору).

Пунктом 5.2. встановлено обовязок орендаря своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з пунктом 8.3. Договору орендодавець має право відмовитися від Договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користування обєктом оренди протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до пункту 8.3. Договору сторони погодили право орендодавця вимагати розірвання Договору та відшкодування збитків, якщо орендар користується майном не за його призначенням або з порушенням умов Договором, орендар без дозволу орендодавця передав майно у користування іншій особі, орендар своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження майна, орендар не приступив до проведення капітального ремонту майна.

Договір укладено строком на 49 років, і він діє з 01.12.2008 року до 30.11.2057 року включно (пункт 10.1 договору).

Сторонами погоджено, що умови договору зберігають силу протягом всього терміну його дії, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов'язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань (пункт 10.2 договору).

За ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірваний рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством (пункт 10.4 Договору).

В подальшому, додатковою угодою від 05.05.2009 року № 1 до договору, на підставі відповідного розпорядження ОСОБА_3 з використання та розвитку комунальної власності міської ради від 08.04.2009 № 158-р, розмір орендної плати зменшено до 1867,41 грн., починаючи з травня 2009 року (пункт 2 додаткової угоди № 1 до Договору).

На виконання умов договору 01.12.2008 року за актом приймання-передачі Комунальна установа "Центральний стадіон" передала, а ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" прийняло в оренду індивідуально визначене майно комунальної власності - футбольне гарове поле площею 7884 кв.м, розміщене за адресою: м.Миколаїв, вул. Спортивна, 1/1.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" з моменту укладання договору та до лютого 2015 року сплачувало орендну плату відповідно до умов Договору, а починаючи з лютого 2015 року таку сплату припинило, що сторонами по справі не заперечується, внаслідок чого за користування орендованим майном у період 01.02.2015 року по 28.02.2018 року утворилася заборгованість (основний борг) на загальну суму 158896 грн. 30 коп. (а.с. 163-164).

Центральний стадіон неодноразово звертався до відповідача з вимогами про погашення заборгованості з орендної плати і повернення орендованого майна в порядку, визначеному договором, що випливає із змісту листів-претензій позивача від 02.03.2015 року № 58; від 12.05.2015 року № 106; від 02.07.2015 року № 137; від 02.09.2015 року № 201; від 06.11.2015 року № 250; від 31.05.2016 року № 128; від 23.01.2017 року № 23; від 06.04.2017 року № 119; від 14.02.2018 року № 69; а також з вимогами від 24.01.2018 року №32 про підписання акта звірки взаємних розрахунків сторін станом на 04.01.2018 року; від 12.02.2018 року № 59 та від 25.01.2018 року № 38 про підписання актів виконаних робіт та розрахунків пені за невиконання договірних зобов'язань, отримання яких відповідачем підтверджується підписам уповноважених представників останнього на відповідних поштових повідомленнях про вручення та відмітками на корінцях вимог та претензій про особисте вручення (а.с. 51-118).

Відповідач у листах від 17.03.2015 року № 25 та від 09.09.2015 року № 105 визнав наявність заборгованості та гарантував її погашення, а в листі від 05.02.2018 року № 10 запропонував позивачу здійснити зарахування зустрічних вимог щодо сплати товариством орендних платежів та оплати користування Спеціалізованою дитячо-юнацькою школою олімпійського резерву "Миколаїв" футбольним полем.

Проте ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати не виконало, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

За положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 610, 611 Цивільного Кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 760 Цивільного Кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами частини 5 статті 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (частини 1, 3, 4 статті 286 Господарського кодексу України).

На відносини, пов'язані з передачею в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який покликаний забезпечити підвищення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі (статті 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Так, 01.12.2008 року між сторонами по справі було укладено договір № 5 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності. Починаючи з лютого 2015 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" своїх зобов'язань за цим Договором щодо сплати орендної плати не виконувало, в звязку з чим за користування орендованим майном у період 01.02.2015 року по 28.02.2018 року утворилася заборгованість (основний борг) на загальну суму 158896,30 грн. Зазначені обставини сторонами по справі не заперечуються, наявність боргу відповідачем визнається та не оскаржується.

Загальні підстави для зміни або розірвання договору визначено у статті 651 Цивільного кодексу України, за приписами якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до положень частин 2-4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини з оренди державного і комунального майна - Законом України "Про оренду державного та комунального майна", встановлено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (частина 3 статті 26 Закону).

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди комунального майна орендну плату, то основний інтерес орендодавця полягає в отриманні орендної плати за договором оренди. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди комунального майна.

Частиною другою статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (частина 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Таким чином, з огляду на встановлення факту невиконання відповідачем своїх зобов'язань зо Договором у вигляді несплати орендної плати протягом значного проміжку часу та виникнення в результаті цього значної заборгованості, з урахуванням наведених законодавчих приписів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.12.2008 року № 5, та відповідно й повернення обумовлено цим Договором орендованого майна позивачу.

Колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не приймаються доводи скаржника стосовно того, що позивач, звертаючись із даним позовом до суду, визначив у якості підстави позову пункт 8.3. Договору оренди, який передбачає право орендодавця у певних випадках відмовитись від договору в односторонньому порядку, повідомивши про це орендаря, в звязку з чим суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу позивача про дострокове розірвання договору оренди, вийшовши при цьому за межі позовних вимог.

Так, дійсно позивач у позовній заяві посилається на пункт 8.3. Договору оренди від 01.12.2008 року № 5, відповідно до якого орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користування обєктом оренди протягом трьох місяців підряд. Однак, у позовні заяві позивач також посилається на приписи чинного законодавства України щодо розірвання договору у судовому порядку та пункт 10.4. Договору, відповідно до якого за ініціативою однією із сторін цей Договір може бути розірваний рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що передбачена пунктом 8.3. Договору відмова від зазначеного договору є правом, а не обовязком орендодавця, та зазначає, що розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Оскільки рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 915/216/18 ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв оскаржується частково, а саме в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання договору від 01.12.2008 року № 5 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, укладеного між Комунальною установою "Центральний міський стадіон" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК" та зобов'язання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Телец-ВАК", м. Миколаїв повернути Комунальній установі "Центральний міський стадіон", м. Миколаїв окреме індивідуально визначене майно комунальної власності - футбольне гарове поле площею 7884 кв.м., розміщене за адресою: вул. Спортивна, 1/1, м. Миколаїв, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду правомірність розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, здійсненого судом першої інстанції самостійно, та законність правових підстав та мотивів відмови у задоволенні позову Комунальної установи Центральний міський стадіон, м. Миколаїв в цій частині не розглядаються.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 915/216/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 915/216/18 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 915/216/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені статтею 288 Господарського процесуального кодекс України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.02.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5
ОСОБА_6