СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа № 917/1609/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. 241 П/1-7) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 22.12.2018 року, постановлену у приміщенні вказаного суду суддею Солодюк О.В., повний текст якої складено 22.12.2018 року, у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Дрозд О.І., м. Полтава,

до Полтавської міської ради, м. Полтава,

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець Дрозд О.І., звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача - Полтавської міської ради, в якій просив суд визнати незаконним та скасувати рiшення Полтавської міської ради (дев'ятнадцятої сесії сьомого скликання) вiд 30.11.2018 року "Про припинення подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного кіоску на перехресті вул. Стрітенська та вул.Небесної Сотні».

Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається, зокрема на те, що вищезазначене рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує її законні права.

Разом із позовною заявою до місцевого господарського суду подано заяву, в якій позивач просить суд зупинити дію рiшення Полтавської міської ради (дев'ятнадцятої cecії сьомого скликання) вiд 30.11.2018 року "Про припинення подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного кіоску на перехресті вул.Стрітенськата вул.Небесної Сотні» до набрання законної сили судовим рішенням по суті в справі за даним позовом.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.12.2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи до забезпечення позову. Зупинено дію рiшення Полтавської міської ради (дев'ятнадцятої ceciї сьомого скликання) вiд 30.11.2018 року "Про припинення подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного кіоску на перехресті вул.Стрітенська та вул.Небесної Сотні» до набрання законної сили судовим рішенням по суті в справі за позовом Фізичної особи-підприємця Дрозд Олени Іванівни до Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Полтавської міської ради вiд 30.11.2018 року.

Відповідач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач в заяві про забезпечення позову просить суд зупинити дію рiшення Полтавської міської ради (дев'ятнадцятої cecії сьомого скликання) вiд 30.11.2018 року "Про припинення подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного кіоску на перехресті вул.Стрітенськата вул.Небесної Сотні» до набрання законної сили судовим рішенням по суті в справі за даним позовом до Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Полтавської міської ради від 30.11.2018р.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що пунктом 3 оспорюваного рішення зобов'язано ФОП Дрозд Олену Iванівну здійснити демонтаж зазначеної стаціонарної тимчасової споруди - торговельного кіоску на перехресті вул. Стрітенська та вул. Небесної Сотні, а пунктом 4 рішення вирішено у разі невиконання пункту 3 цього рішення інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста здійснити організацію демонтажу зазначеної тимчасової споруди відповідно до Правил благоустрою міста Полтава, затверджених рішенням одинадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання вiд 16.06.2017 року.

Заявниця вказує, що вищезазначене свідчить про доцiльність та необхідність термінового забезпечення позову, оскільки його невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених майнових прав позивачки, за захистом яких позивачка (заявниця) звернулася до суду

Заявниця також зазначає про необхідність зупинення дії рішення Полтавської міської ради 19 сесії 7 скликання вiд 30.11.2018 року, оскільки його невиконання позивачем до вирішення справи в суді полягає у наявності загрози демонтажу стаціонарної тимчасової споруди - торговельного кіоску на перехресті вул.Стрітенська та вул.Небесної Сотні в м. Полтава.

Заявниця також звертає увагу суду, що її звернення до суду про оскарження рішення Полтавської міської ради 19 сесії 7 скликання вiд 30.11.2018 року не зупиняє дію вищезазначеного рішення, а реалізація до набрання законної сили судовим рішенням у справі оскаржуваного нею рішення може істотно ускладнити ефективний захист її порушених прав, за захистом яких позивачка звернулася до суду з даним позовом у разі задоволення даного позову, оскільки правові наслідки прийняття оскаржуваного рішення настануть до прийняття рішення судом у даній справі. Водночас, у разі відмови у задоволенні позову, як зазначає заявниця, не буде перешкод для виконання оскаржуваного рішення після набрання законної сили судовим рішенням по суті у даній справі, а отже, обраний спосіб забезпечення позову не спричинить шкоди іншим учасникам процесу.

Задовольняючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, місцевий господарський суд посилався на наявність загрози демонтажу споруди позивача внаслідок виконання оскаржуваного рішення відповідача до вирішення справи в суді.

Відповідач, в свою чергу, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову не подано доказів та не наведено обставин існування загрози демонтажу споруди позивача, яку останнього зобов'язано демонтувати оскаржуваним рішенням Полтавської міської ради.

Відповідач зазначає, що його оспорювань рішення не містить як строку протягом якого позивач мав здійснити демонтаж його споруди, так і строку проведення такого демонтажу Інспекцією по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста, яка мала здійснити демонтаж у разі невиконання його позивачем.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так i на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.10 ч.1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Колегія суддів враховує, що станом на день розгляду апеляційної скарги оспорюване рішення відповідача щодо демонтажу споруди позивача останнім не виконано, а тому ця споруда може бути демонтована Інспекцією по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста. Відсутність в оспорюваному рішенні відповідача конкретного строку щодо проведення демонтажу вказує на те, що демонтаж може бути проведено у будь-який час, а не про відсутність загрози демонтажу, як про це вказує відповідач в апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав стверджувати про існування загрози демонтажу споруди позивача внаслідок виконання оскаржуваного рішення відповідача до вирішення справи в суді.

Оскільки здійснення демонтажу по-суті знищить власність позивача, правомірність розміщення якої є предметом судового розгляду, колегія суддів вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову у даному випадку істотно ускладнить чи навіть унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 22.12.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.02.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін