ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1745/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

при секретарі - Лук'ященко В.Ю.

за участю представників:

від прокуратури: Тунік В.М.

від відповідача: Петрова О.С.

від третьої особи: Романенко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 27.11.2018р., суддя в І інстанції Лічман Л.В., повний текст якого складено 03.12.2018р. в м. Одесі

у справі № 916/1745/18

за позовом: заступника прокурора Одеської області в інтересах держави

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства ,,Одеський портовий холодильник",

про визнання незаконним наказу.

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі - РВ ФДМУ по Одеській області) про визнання незаконним наказу РВ ФДМУ по Одеській області ,,Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства ,,Одеський портовий холодильник" від 09.11.1998р. № 1401.

Позовні вимоги з посиланням на приписи ст. 19 Конституції України, ст.ст.16, 21, 319, 328 ЦК України, ст.141 ГК України, ст.5 Закону України ,,Про приватизацію державного майна", чинного на момент приватизації орендного підприємства, ст.4 Закону України ,,Про приватизацію державного та комунального майна", чинного на теперішній час, ст.4 Закону України ,,Про Фонд державного майна України" обґрунтовувалися тим, що в результаті приватизації майна орендного підприємства ,,Одеський портовий холодильник", проведеної з порушенням вимог законодавства, за ВАТ ,,Одеський портовий холодильник" зареєстровано право власності на державне майно, що не підлягало приватизації, зокрема, на причал № 21 площею 1674 кв.м. Зазначене стало можливим у зв'язку з порушенням орендним підприємством під час приватизації Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993р. № 158, та наданням до органу приватизації недостовірної інформації стосовно фактичної наявності у складі майна, яке приватизується, гідротехнічної споруди у вигляді причалу.

РВ ФДМУ по Одеській області не визнало позов посилаючись на те, що прокурором не зазначено орган, в інтересах держави в особі якого подається позов; за законодавством, діючим на момент подання документів для приватизації та початку останньої, до переліку об'єктів, що не підлягають приватизації, не входили причали та гідротехнічні споруди; прокурор знав про існування оспорюваного ним наказу ще з 2009р., тому до його позовної вимоги слід застосувати наслідки спливу позовної давності; в рамках провадження у справі № 916/2617/17 встановлено законність як всіх етапів приватизації, так і наказу Фонду від 09.11.1998 р. № 1401.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Приватне акціонерне товариство ,,Одеський портовий холодильник", яке у письмових поясненнях заперечувало проти позову, викладаючи в них такі ж самі доводи як і відповідач.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.11.2018 року в позові заступника прокурора Одеської області в інтересах держави до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області про визнання незаконним наказу Фонду ,,Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства ,,Одеський портовий холодильник" від 09.11.1998р. № 1401, відмовлено.

Відмовляючи в позові місцевий господарський суд керувався приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України про те, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що в постанові Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі № 916/2617/17 встановлено, що приватизація, завершення якої оформлено оспорюваним наказом, проведена з дотриманням всіх законодавчих норм, що регулювали її проведення. РВ ФДМУ по Одеській області узгоджувало приватизаційну процедуру на всіх етапах, затверджувало акти оцінки вартості державного майна та план приватизації про перетворення орендного підприємства у ВАТ ,,Одеський портовий холодильник" і приймало остаточні рішення про її закінчення та оформлення правовстановлюючих документів. При цьому, навіть якщо органом приватизації і було щось порушено в ході приватизації державного майна, то допущені порушення не призводять до зміни правовідносин власності, адже вина ПАТ ,,Одеський портовий холодильник" в цьому не доведена. За таких обставин, господарський суд не вбачав правових передумов для визнання незаконним наказу Фонду ,,Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства ,,Одеський портовий холодильник" від 09.11.1998 р. № 1401, який став підставою для видачі свідоцтва про право власності на майно, у зв'язку з чим у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заступник прокурора Одеської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, п.п. 1, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012р. № 6, ухвалено з порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. ст. 75, 86 ГПК України, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції з посиланням на постанову Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі № 916/2617/17 дійшов висновку, що приватизація, завершення якої оформлено оспорюваним наказом, проведена з дотриманням всіх законодавчих норм, які регулювали її проведення, що згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню. Так, судом касаційної інстанції за результатами розгляду справи № 916/2617/17 зазначено про те, що він погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відчуження спірного майна шляхом приватизації в належний, визначений на момент проведення приватизаційної процедури законодавством спосіб, за участю на всіх її етапів Фонду як органу, уповноваженого на здійснення державної політики в сфері приватизації, а, отже, наявне волевиявлення держави по приватизації майна орендного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом продажу акцій та створення під час приватизації товариства. Однак, твердження суду касаційної інстанції, на рішення якого посилається суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції у даній справі, що судами попередніх інстанцій встановлено правомірність реєстрації за ВАТ «Одеський портовий холодильник» права власності на причал № 21, не відповідає фактичним обставинам справи, адже обставини правомірності приватизації причалу не входили до предмета дослідження у справі № 916/2617/17. На думку скаржника, факт участі РВ ФДМУ по Одеській області на всіх етапах приватизації та допущення ним відчуження об'єкту, що не підлягав приватизації, є додатковим підтвердженням обґрунтованості зазначення РВ ФДМУ по Одеській області в якості відповідача у даній справі та участі прокуратури області у справі в якості самостійного позивача. З огляду на викладене, прокурор вважає, що висловлена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі № 916/2617/17 позиція щодо правомірності відчуження причалу в ході приватизації є лише правовою оцінкою, наданою судом певному факту при розгляді іншої справи, яка не є обов'язковою для господарського суду при ухваленні рішення у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Одеський портовий холодильник» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу третя особа наводить ті ж самі доводи, що викладені у письмових поясненнях на позовну заяву.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 17.05.1995 № 493 "Про реєстрацію заявки організації орендарів, створеної членами трудового колективу Одеського портового холодильника на приватизацію державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" зареєстровано заявку організації орендарів, створеної членами трудового колективу Одеського портового холодильника на приватизацію державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 22.06.1995 №783 "Про створення комісії по приватизації майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" створено комісію по приватизації майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 28.06.1995 № 840 "Про створення комісії по інвентаризації майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" створено інвентаризаційну комісію, 01.07.1995 комісією з інвентаризації майна складено та підписано Інвентаризаційний опис № 1 "Будівлі і споруди", які знаходяться на балансовому рахунку 01, та згідно з яким до розділу "ІІ Споруди" включено: благоустрій морського причалу, оторочка причалу, масивна набережна, підкрановий шлях, дебаркадер.

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 28.03.1996 № 461 "Про затвердження плану приватизації державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" затверджено план приватизації державного майна орендного підприємства «Одеський портовий холодильник" та визначено спосіб приватизації - продаж акцій відкритого акціонерного товариства, зупинено діяльність комісії по приватизації державного майна підприємства.

План приватизації портового холодильника розроблено відповідно до наказу начальника РВ ФДМУ по Одеській області від 22.06.1995 № 783 "Про створення комісії по приватизації орендного підприємства "Одеський портовий холодильник", Положення про комісію по приватизації, затвердженого наказом голови ФДМУ від 08.09.1992 № 371, Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17.05.1993 № 51-93, Указу Президента України «Про прискорення приватизації майна в агропромисловому комплексі від 19.01.1995 № 66/95.

У розділі ІІ цього плану приватизації "Характеристика об'єктів приватизації" зазначено про відсутність майна, яке не підлягає приватизації (підпункт 9 пункту 2.2). До оцінки стану основних фондів включено споруди вартістю 28 527 млн. крб., що становить 20,6 % всіх основних фондів (підпункт 2 пункту 2.8).

У розділі ІV плану "Оцінка вартості об'єкта приватизації" встановлено, що оцінка вартості майна "Одеського портового холодильника" здійснена як цілісного майнового комплексу відповідно до "Методики оцінки вартості об'єктів приватизації", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.1995 № 36. Оцінці вартості майна передувала повна інвентаризація майна станом на 01.07.1995, проведена відповідно до Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, які приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, які передаються в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1993 № 158. На підставі результатів інвентаризації складений протокол підсумку інвентаризації станом на 01.07.1995 (додаток № 1). Результати оцінки вартості майна відображені в Акті оцінки вартості орендного підприємства (додаток № 2). Вартість цілісного майнового комплексу склала 211 646 млн. крб., при розрахунку цілісного майнового комплексу виключені: майно, яке належить організації орендарів - 11 747 млн. крб. Розмір статутного фонду акціонерного товариства становить 211 646 млн. крб., з них: державна доля - 94,5 % та доля організації орендарів - 5,5 %.

Пунктами 5.1 та 5.4 плану приватизації визначено, що підприємство приватизується як цілісний майновий комплекс відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17.05.1993 №51-93 та визначений спосіб приватизації: продаж акцій відкритого акціонерного товариства створеного в процесі приватизації орендного підприємства "Одеський портовий холодильник". Умовами продажу акцій є організація та проведення продажу простих іменних акцій акціонерного товариства "Портовий холодильник" відповідно до Положення Фонду державного майна України "Про використання способу приватизації". Протягом двох місяців проводиться пільговий продаж акцій серед членів організації орендарів орендного підприємства "Портовий холодильник". Продаж акцій громадянам України за приватизаційні майнові сертифікати проводиться протягом двох місяців на аукціонах. Протягом одного року проводиться пільговий продаж акцій членам селянських (фермерських) господарств та іншим сільгоспвиробникам. Одночасно з продажем державної долі акцій проводився розподіл простих іменних акцій, належних організації орендарів.

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 28.03.1996р. №462 "Про перетворення орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" на відкрите акціонерне товариство" Орендне підприємство "Одеський портовий холодильник" перетворено у відкрите акціонерне товариство; засновниками відкритого акціонерного товариства є Регіональне відділення фонду державного майна України по Одеській області та організація орендарів орендного підприємства "Одеський портовий холодильник; - даний наказ є засновницьким договором; - затверджено Статут ВАТ "Одеський портовий холодильник".

28.03.1996 РВ ФДМУ по Одеській області та 29.03.1996 загальними зборами Організації орендарів "Одеський портовий холодильник" затверджено Статут ВАТ "Одеський портовий холодильник", за яким статутний капітал товариства склав 211 646 000 000 крб. Доля держави - 94,5 %, доля організації орендарів «Одеський портовий холодильник» - 5,5%.

29.03.1996 Жовтневим райвиконкомом м. Одеси видано ВАТ "Одеський портовий холодильник" свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи.

Розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській області від 09.12.1996 № 628 "Про закінчення пільгового продажу акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник" затверджено протоколи по результатам пільгового продажу акцій товариства, передано в РВ ФДМУ по Одеській області змінений Сертифікат на загальну номінальну вартість акцій акціонерного товариства, які належать державі, видано акції працівникам підприємства, внесено в реєстр акцій акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" відомості про акціонерів.

Розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській області від 10.12.1996 № 684 "Про закінчення пільгового продажу акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник" сільгоспвиробникам" затверджено протокол по підсумкам продажу акцій на пільгових умовах ВАТ "Одеський портовий холодильник" сільгоспвиробникам, передано до РВ ФДМУ по Одеській області змінений Сертифікат на загальну номінальну вартість акцій акціонерного товариства, які належать державі, видано акції (сертифікат акцій) акціонерам ВАТ по підсумкам пільгового продажу, внесено в реєстр акцій акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" відомості про акціонерів.

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 25.12.1996р. №1721 "Про затвердження уточненого плану розміщення акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник" затверджено уточнений план розміщення акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник", передбачивши до відкритого продажу 191366 акцій на загальну вартість 47841,5 грн. за приватизаційні сертифікати громадянам України та фінансовим посередникам.

09.11.1998 РВ ФДМУ по Одеській області прийнято рішення, оформлене наказом № 1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", яким процес приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" вважається завершеним, а комісія з продажу акцій Товариства припиняє роботу через завершення усіх видів продажу акцій.

Отже, державне майно орендного підприємства приватизоване як цілісний майновий комплекс шляхом продажу акцій створеного під час приватизації Товариства з врахуванням положень Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17.05.1993 №51-93.

На момент завершення приватизації жодних змін або уточнень до акту оцінки, до плану приватизації, затвердженого наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 28.03.1996 № 461, та до наказу від 28.03.1996 № 462 про перетворення орендного підприємства у відкрите акціонерне товариство РВ ФДМУ по Одеській області не вносилося.

05.10.2000 року на підставі наказу РВ ФДМУ по Одеській області від 09.11.1998р. №1401 та розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Одеського міськвиконкому від 30.11.1999р. №1164, виконавчим комітетом Одеської міської ради видано Свідоцтво про право власності №010067 на портовий холодильник, яким посвідчено, що об'єкт нерухомого майна - портовий холодильник, розташований у м. Одесі, Митна площа, 1-б на праві колективної власності належить Відкритому акціонерному товариству "Одеський портовий холодильник". В цілому об'єкт складається з основної будівлі літ. А, загальною площею 25425,1 кв.м., вісової літ. Б, навісу літ. В, резервуару І, мостіння ІІ, причалу площею 1674 кв.м., відображених у технічному паспорті від 11.09.2000р.

У наступному, прокуратура Одеської області листом від 11.03.2009р. № 08/1-2505-09 повідомила РВ ФДМУ по Одеській області про проведену перевірку щодо порушень чинного законодавства України при приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" та виявлені за результатами перевірки порушення вимог ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" при виданні РВ ФДМУ по Одеській області наказу від 09.11.1998р. №1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник".

26.02.2009 року Чорноморський транспортний прокурор звернувся до РВ ФДМУ по Одеській області з протестом №8/1-71вих09, в якому вимагав скасувати наказ від 09.11.1998р. №1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" як винесений з порушенням вимог Закону України "Про приватизацію державного майна"; привести у відповідність до вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" документи про приватизацію державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" шляхом внесення змін до плану приватизації та статуту ВАТ "Одеський портовий холодильник" та заборони на відчуження причалу №21, а саме його конструктивних елементів: благоустрій морського причалу, оторочка причалу, масивна набережна, підкрановий шлях, а також внесення відповідних змін до статуту ВАТ "Одеський портовий холодильник".

23.03.2009 року РВ ФДМУ по Одеській області на виконання вищезгаданих листа та протесту прокуратури було видано наказ № 246 "Про скасування наказу від 09.11.1998 № 1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" та внесено зміни до наказів від 28.03.1996 № 461 "Про затвердження плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник", від 28.03.1996 № 462 "Про перетворення ОП "Одеський портовий холодильник" у ВАТ".

Проте, рішенням господарського суду Одеської області від 13.12.2017 року у справі № 916/2617/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2018р. та постановою Верховного Суду від 09.06.2018р., позов ПАТ "Одеський портовий холодильник" було задоволено та визнано недійсним наказ №246 від 23.03.2009р., виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, з дня його прийняття.

Вищезгадані обставини щодо приватизації державного майна орендного підприємства «Одеський портовий холодильник» встановлені рішенням господарського суду Одеської області від 13.12.2017 року у справі № 916/2617/17, що набрало законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є участь тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брали участь ті ж самі особи, що і у даній справі, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення одним з основоположних аспектів верховенства права принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

В силу статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Наведеним спростовується твердження скаржника, що вищевказане рішення господарського суду не має преюдиціального значення для даної справи.

Отже, вказані вище обставини, встановлені у справі № 916/2617/17 не потребують доказуванню у даній справі.

Предметом даного спору є вимога заступника прокурора в інтересах держави до РВ ФДМУ по Одеській області визнати незаконним наказ ,,Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства ,,Одеський портовий холодильник" від 09.11.1998р. № 1401, яким процес приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" визнано завершеним, а комісія з продажу акцій Товариства припинила свою роботу через завершення усіх видів продажу акцій.

Підставами для визнання оспорюваного наказу незаконним прокурор вказує наступні обставини: в результаті приватизації майна орендного підприємства ,,Одеський портовий холодильник", проведеної з порушенням вимог законодавства, за ВАТ ,,Одеський портовий холодильник" зареєстровано право власності на державне майно, що не підлягало приватизації, зокрема, на причал № 21 площею 1674 кв.м. Зазначене стало можливим у зв'язку з порушенням орендним підприємством під час приватизації Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993р. № 158, та наданням до органу приватизації недостовірної інформації стосовно фактичної наявності у складі майна, яке приватизується, гідротехнічної споруди у вигляді причалу.

Відмовляючи в позові місцевий господарський суд керувався приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України про те, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, та виходив із того, що в постанові Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі № 916/2617/17 встановлено, що приватизація, завершення якої оформлено оспорюваним наказом, проведена з дотриманням всіх законодавчих норм, що регулювали її проведення. РВ ФДМУ по Одеській області узгоджувало приватизаційну процедуру на всіх етапах, затверджувало акти оцінки вартості державного майна та план приватизації про перетворення орендного підприємства у ВАТ ,,Одеський портовий холодильник" і приймало остаточні рішення про її закінчення та оформлення правовстановлюючих документів. При цьому, навіть якщо органом приватизації і було щось порушено в ході приватизації державного майна, то допущені порушення не призводять до зміни правовідносин власності, адже вина ПАТ ,,Одеський портовий холодильник" в цьому не доведена. За таких обставин, господарський суд не вбачав правових передумов для визнання незаконним наказу Фонду ,,Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства ,,Одеський портовий холодильник" від 09.11.1998 р. № 1401, який став підставою для видачі свідоцтва про право власності на майно, у зв'язку з чим у задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів в цілому погоджується з прийнятим судом першої інстанції судовим рішенням, однак вважає, що мотиви, з яких прокурору слід відмовити у задоволенні позову є іншими, ніж ті, що наведені судом у мотивувальній частині рішення, з огляду на таке.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, у тому числі в їх мотивувальних частинах, але не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом, який вирішує господарський спір.

Разом з тим, місцевим судом не враховано, що не надається преюдиціального значення обставинам, зазначеним у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням, що передбачено ч. 2 ст. 300 ГПК України.

Частиною 1 статі 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України визначає одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом з тим, частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а в контексті застосування частини 1 статті 393 ЦК України є таким, порушує права власника і визнається судом незаконним та скасовується за позовом власника майна.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно з частиною 1 статті 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

При цьому, зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом (частина 2 статті 145 ГК України).

Частиною 3 статті 145 ГК України передбачено, що правовий режим майна суб'єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що державне майно орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" було приватизовано як цілісний майновий комплекс шляхом продажу акцій створеного під час приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", із врахуванням Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" та Декрету Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. №51-93 "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі".

Процедура приватизації Одеського портового холодильника розпочалась 18.05.1995року із прийняттям відповідного рішення РВ ФДМУ по Одеській області, оформленого наказом № 518.

При цьому, як на момент прийняття цього рішення, так і на момент прийняття рішень про проведення інвентаризації майна згідно з наказом від 28.06.1995р. №840, про затвердження акту оцінки вартості державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник", про затвердження плану приватизації, про перетворення орендного підприємства у відкрите акціонерне товариство та затвердження статуту ВАТ "Одеський портовий холодильник" 28.03.1996 РВ ФДМУ по Одеській області та 29.03.1996 загальними зборами організації орендарів "Одеський портовий холодильник", Закон України "Про приватизацію майна державних підприємств" діяв у редакції, якою не було передбачено обмежень щодо приватизації причалів, масивних набережних тощо.

Водночас, чинним на той момент Декретом Кабінету Міністрів України від 31.12.1992р. №26-92 "Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається" було затверджено Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається, та яким встановлено обмеження щодо приватизації портових споруд, навчального та гідрографічного флоту, судноплавних інспекцій.

При цьому, жодним законодавчим актом на той момент не було визначено поняття портових споруд.

Лише 20.03.1997 року набув чинності Закон України "Про приватизацію державного майна", у п."г" ч.2 ст.5 якого встановлено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться об'єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому, зокрема: акваторії портів, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і гідрографічні споруди, набережні причалів, захисні споруди та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури та споруди зв'язку, енерговодопостачання та водовідведення, автомобільні дороги та залізничні колії (до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій.

Разом з тим, судом установлено, що на момент завершення приватизації державного майна орендного підприємства «Одеський портовий холодильник» жодних змін або уточнень до акту оцінки, до плану приватизації, затвердженого наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 28.03.1996 № 461, та до наказу від 28.03.1996 № 462 про перетворення орендного підприємства у відкрите акціонерне товариство РВ ФДМУ по Одеській області не вносилося.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відчуження спірного майна шляхом приватизації відбулося в належний, визначений на момент проведення приватизаційної процедури законодавством спосіб, за участю на всіх її етапах РВ ФДМУ по Одеській області, як органу, уповноваженого на здійснення державної політики в сфері приватизації, а, отже, наявне волевиявлення держави по приватизації майна орендного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом продажу акцій та створення під час приватизації Товариства.

Предметом розгляду даної справи є оскарження наказу РВ ФДМУ по Одеській області ,,Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства ,,Одеський портовий холодильник" № 1401, виданого відповідачем 09.11.1998 року, тобто майже через 20 років після її завершення, учасником якої був відповідач, який узгоджував приватизаційну процедуру на всіх етапах, затверджував акти оцінки вартості державного майна та план приватизації про перетворення орендного підприємства у ВАТ "Одеський портовий холодильник" і приймав остаточні рішення про її закінчення та оформлення правовстановлюючих документів.

Частиною 2 стаття 19 Конституції України передбачено вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Разом з тим, РВ ФДМУ по Одеській області, будучи елементом системи державних органів приватизації, здійснює свої повноваження щодо організації та проведення приватизації майна, яке перебуває у державній власності, згідно з державною, республіканською (Республіки Крим) та місцевою програмою приватизації; здійснює повноваження власника щодо майна, яке приватизується відповідно до прийнятих ним рішень. Для реалізації вказаних завдань, відділення утворює комісії з приватизації і комісії з інвентаризації та оцінки майна, що перебуває у державній власності, затверджує акти інвентаризації та оцінки вартості майна. Начальник відділення, зокрема, видає у межах своєї компетенції накази, організує і контролює їх виконання (пункти 3, 4, 8 постанови КМУ № 412, діючої в реакції чинній на момент винесення оскаржуваного наказу).

В контексті спірних правовідносин завершальний етап приватизації оформлено наказом РВ ФДМУ по Одеській області №1401 від 09.11.1998 - актом індивідуальної дії, що вичерпав свою дію внаслідок належного виконання всіх приватизаційних процедур задовго до звернення прокурора до господарського суду з даним позовом.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що навіть якщо органом приватизації і було допущено порушення в ході приватизації державного майна, то це порушення не призводить до зміни правовідносин власності, що виникли на підставі рішення про приватизацію, та не є підставою для скасування вже виконаного наказу, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства" ЄСПЛ дійшов висновку про те, що оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Таким чином, скасування рішення публічного органу або визнання недійсним договору, за якими майно вже отримане особою у власність від держави, та подальше позбавлення приватного власника цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим, за винятком випадків, коли порушення при визначенні умов і порядку приватизації допущено органами публічної влади внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця, чого з матеріалів справи не вбачається та прокурором не доведено.

В силу положень статті 129 Конституції України, статей 2, 6, 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 2, 11, 236 ГПК України в чинній редакції, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Принцип верховенства права та справедливості є універсальним, як для кримінального, так і для господарського, адміністративного та цивільного судочинства.

Позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив, зокрема у рішенні від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, зазначивши, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Поряд з цим загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Колегія суддів також зазначає, що якщо в спірних правовідносинах мова йде про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, що свідчить про дотримання принципу "належного урядування", що означає зокрема, додержання державними органами обов'язку запровадження внутрішніх процедур, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. При цьому, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011).

Колегія суддів враховує, що у застосуванні та дотриманні практики й висновків ЄСПЛ, як джерела права, визначальним є забезпечення захисту особи від невиправданого втручання держави в мирне володіння цією особою своїм майном, що з огляду на статтю 1 Конвенції, є гарантією кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, прав і свобод, визначених в її положеннях. Виконання цього загального обов'язку може означати виконання позитивних обов'язків, що випливають з необхідності забезпечення ефективної реалізації гарантованих Конвенцією прав.

Виходячи з встановлених судом обставин даної справи, після завершення приватизації державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" у 1998 році, ПАТ "Одеський портовий холодильник" правомірно очікувало на набуття права власності у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи положення Конвенції та Закону України "Про приватизацію державного майна", апеляційна інстанція зазначає, що наведені прокурором обставини не дають достатніх підстав для висновку про незаконність проведеної приватизації, та, як наслідок, не свідчать про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 1401 від 09.11.1998р. "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник".

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 у справі № 916/2617/17.

Разом з тим, під час розгляду даної справи відповідачем РВ ФДМУ по Одеській області було подано до суду заяву про застосування позовної давності.

При цьому, перш ніж застосовувати позовну давність за правилами ст. 267 ЦК України, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості чи недоведеності. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та статтями 2, 29 ГПК України, в редакції чинній на момент звернення прокурора до суду з цим позовом, передбачено право прокурора з метою представництва інтересів держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про позовну давність поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Встановлені апеляційним судом у даній справі обставини, з огляду на вищезазначене правове регулювання, дає підстави для висновку, що місцевий господарський суд правильно зазначив про те, що необхідність у застосуванні правил про позовну давність відсутня, оскільки позовна вимога є необґрунтованою по суті.

Колегія суддів відхиляє як неспроможні викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника про невідповідність фактичним обставинам твердження Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.06.2018 у справі № 916/2617/17, щодо правомірності реєстрації за ВАТ «Одеський портовий холодильник» права власності на причал № 21, а також, що висловлена в цій постанові позиція щодо правомірності відчуження причалу в ході приватизації, є лише правовою оцінкою, наданою судом певному факту при розгляді іншої справи, яка не є обов'язковою для господарського суду при ухваленні рішення у даній справі, з огляду на те, що відповідно до ст. 317 ГПК України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до пунктів 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження прокурора щодо ненадання судом оцінки наданим доказам у справі в обґрунтування заявлених вимог, що в результаті приватизації на користь ВАТ «Одеський портовий холодильник» відчужено державне майно, що не підлягало приватизації, зокрема причал площею 1674 к.в.м, оскільки апеляційним судом достовірно встановлено зворотне, що підтверджується встановленими обставинами законності всіх етапів приватизації спірного майна, контролем цих етапів з боку відповідача та відсутності на момент її проведення норм, які б забороняли відчуження спірного об'єкта приватизації.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що прокурор необґрунтовано звернувся до суду із даним позовом, а місцевий суд, відповідно, правомірно відмовив у позові, однак надав преюдиціального значення обставинам, зазначеним у постанові касаційної інстанції, не врахувавши при цьому, що останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням в силу ч. 2 ст. 300 ГПК України.

Разом з тим колегія суддів вважає, що допущені місцевим господарським судом помилки у застосуванні норм процесуального права при вирішенні даного спору, не призвели до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог, у зв'язку з чим не є підставами для скасування прийнятого у даній справі судового рішення, а обумовлюють лише відмову у позові з підстав, викладених у даній постанові.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2 643 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 27 листопада 2018 року у справі № 916/1745/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повна постанова складена 11.02.2018.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Поліщук Л.В.

Таран С.В.