СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2019 р. Справа № 905/2003/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1942 від 22.07.2015, довіреність б/н від 25.07.2017)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь, Донецька область (вх. № 1135 Д/3 від 22.11.2018) на рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 по справі № 905/2003/17 (суддя Ніколаєва Л.В.; повне рішення складено 13.08.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків, м. Харків

до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 614 657,78 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ ПСК-Харків звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом, в якому просило суд стягнути з ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» 614657,78 грн., з яких: 572400 грн. - основний борг за договором на створення (передачу) науково - технічної продукції № 5401/16000666 від 29.06.2016, 33930,54 грн. - інфляційні втрати, 8327,24 грн. - 3% річних. Крім того, позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016 щодо оплати 90% вартості виконаних робіт за першим етапом.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 по справі № 905/2003/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків основний борг у розмірі 572400 (п'ятсот сімдесят дві тисячі чотириста) грн., 3% річних в розмірі 8280 (вісім тисяч двісті вісімдесят) грн. 20 коп., інфляційні втрати в розмірі 33930 (тридцять три тисячі дев'ятсот тридцять) грн. 54 коп., судовий збір в розмірі 9219 (дев'ять тисяч двісті дев'ятнадцять) грн. 16 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 по справі № 905/2003/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на відсутність у відповідача всієї документації за договором № 5401/16000666 від 29.06.2016, яка перебуває на непідконтрольній Україні території у м. Єнакієве, що, за твердженнями апелянта, унеможливлює оперативне вирішення організаційних питань з боку відповідача та здійснення господарської діяльності. Також, відповідач вказує на прострочення виконання зобовязання за договором з боку позивача, внаслідок чого воно втратило інтерес для відповідача. В звязку з чим відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував даний факт при прийнятті рішення, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 612 ЦК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь, Донецька область (вх. № 1135 Д/3 від 22.11.2018) на рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 по справі № 905/2003/17 залишено без руху. Скаржнику встановлено 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали надати Східному апеляційному господарському суду докази сплати судового збору в сумі 13828,74 грн. у встановленому порядку.

14.12.2018, тобто у встановлені судом строки, скаржником подано заяву про усунення недоліків (вх. № 2380), до якої додано оригінал платіжного доручення № НОМЕР_1 від 07.11.2018 про сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 по справі № 905/2003/17 в сумі 13829,81 грн.

Проведеною перевіркою зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судом апеляційної інстанції встановлено надходження сплаченого скаржником судового збору в сумі 13829,81 грн. до Державного бюджету України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 по справі № 905/2003/17. Позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків, м. Харків встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України до 09.01.2019.

08.01.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 163), в якому ТОВ ПСК-Харків, м. Харків вважає прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність наведених в ній доводів.

Позивач зокрема зазначає, що відповідачем не спростовано достовірність поданих доказів та не доведено їх недостатності для розгляду справи; посилання відповідача на прострочення виконання зобовязання за договором є помилковим, оскільки зі змісту підписаного обома сторонами акту № 1 вбачається, що виконані роботи відповідають умовам договору, виконані в повному обсязі, якісно й у термін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 справу № 905/2003/17 призначено до апеляційного розгляду на 31.01.2019 об 12:00 год.

Представник позивача - ТОВ ПСК - Харків в судовому засіданні 31.01.2019 підтримує відзив на апеляційну скаргу, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в призначене судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення уповноваженій особі ПрАТ «Єнакієвський Металургійний завод», яке отримано 16.01.2019 (том 1 аркуш справи 215).

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції вжито належних заходів щодо повідомлення сторін про час та місце судового розгляду справи, явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, 202, 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29.06.2016 між ТОВ ПСК-Харків (виконавець, позивач) та ПрАТ «Єнакієвський металургійний комбінат» (замовник, відповідач) укладено договір на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 (далі Договір), відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання проектних робіт: «Використання коксового газу на ПрАТ «ЄМЗ». Розробка проекту та робочої документації з проходженням експертизи проекту «Підведення коксового газу на пальники установок сушки та розігріву стальковшів та промковшів КЦ» (пункт 1.1 Договору), відповідно до умов якого виконавець зобовязаний, зокрема, своїми силами та засобами виконати роботи в обсязі, передбаченому календарним планом (додаток №2); здати роботи замовнику в порядку та у стані, що відповідають відповідним вимогам даного договору (підпункти 2.1.1., 2.1.2 пункту 2.1. Договору), а замовник зобовязаний, зокрема, прийняти роботи в строки та у порядку, передбачених даним договором; оплатити виконавцю роботи, передбачені пунктом 1.1 даного договору, у розмірах та в строки, встановлені договором (підпунктами 2.2.2., 2.2.1. пункту 2.2 Договору).

За виконання робіт, обумовлених у пункті 1.1. даного Договору, замовник виплачує виконавцю, відповідно до протоколу узгодження договірної ціни (додаток №3), що є невідємною частиною даного договору, суму в розмірі 1450000 грн., крім того, ПДВ 290000 грн., всього 1740000 грн. (пункт 3.1. Договору).

Оплата за даним договором здійснюється поетапно: 90% вартості робіт по першому та другому етапу сплачується замовником протягом 60 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по першому та другому етапам відповідно, 10% вартості робіт по першому та другому етапам та 100% вартості робіт по третьому етапу оплачується замовником протягом 60 календарних днів після отримання виконавцем та передачі виконавцем замовнику позитивного експертного висновку відповідно до додатку №1 до договору та підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по третьому етапу (пункт 3.2. Договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 28.02.2017 (пункт 7.1. Договору).

На підставі узгодженого між сторонами календарного плану (додаток №2 до договору) виконання науково-технічних робіт за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016р. здійснюється в 3 етапи, загальний строк виконання робіт складає 5,5 місяців з моменту підписання сторонами договору та загальна вартість робіт складає 1740000 грн., в т.ч. ПДВ, а саме:

- 1 етап: розробка стадії Проект на підведення коксового газу на пальники установок сушки та розігріву стальковшів та промковшів КЦ; строк виконання 4 місяці з моменту підписання сторонами договору; вартість робіт з ПДВ 636000,00 грн.;

- 2 етап: робоча документація підведення коксового газу на пальники установок сушки та розігріву сталь ковшів та промковшів КЦ; строк виконання 4 місяці з моменту підписання сторонами договору; вартість робіт з ПДВ 1044000 грн.;

- 3 етап: проходження експертизи проекту на пальники установок сушки та розігріву сталь ковшів та промковшів КЦ; строк виконання 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робі по етапам 1 та 2; вартість робіт з ПДВ 60000 грн.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобовязання з виконання робіт по 1 етапу за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016 на загальну суму 636000 грн., в т.ч. ПДВ 106000,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами і скріпленим їх печатками актом №1 від 21.12.2016 здачі-приймання робіт за договором №5401/16000666 від 29.06.2016.

31.03.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою-претензією №874/4, в якій просив здійснити на поточний рахунок позивача оплату виконаних робіт за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016 на загальну суму 1740000 грн., в т.ч. по першому етапу у сумі 572400,00 грн.

Між тим, відповідач відповідь на вимогу-претензію не надав, оплату вартості виконаних робіт у розмірі 572400,00 грн. (90% вартості виконаних робіт по першому етапу) не здійснив, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просив суд стягнути з відповідача 614657,78 грн., з яких: 572400,00 грн. основний борг у розмірі 90% вартості виконаних робіт за перший етап за договором на створення (передачу) науково технічної продукції № 5401/16000666 від 29.06.2016; 33930,54 грн. інфляційні втрати, нараховані за період з 01.03.2017 по 31.07.2017; 8327,24 грн. - 3% річних, нараховані за період з 20.02.2017 по 15.08.2017.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, приймаючи до уваги, що виконання робіт позивачем за договором підтверджено матеріалами справи, відповідачем належними доказами не спростовується, доказів сплати суми боргу за виконані роботи в сумі 572400,00 грн. відповідачем не надано, аргументованих заперечень не представлено, тому беручи до уваги загальні вимоги, які ставляться до виконання зобовязання, а також положення статей 892, 894 Цивільного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 572400,00 грн. основного боргу за виконані роботи за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016. Також, керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України, суд частково задовольнив позовні вимоги, визнавши правомірним нарахування відповідачу 3% річних в розмірі 8280,20 грн. за період з 21.02.2017 по 15.08.2017 та інфляційних втрат в розмірі 33930,54 грн. за період з 01.03.2017 по 31.07.2017.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на наступне.

У відповідності з пунктом 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на відсутність у нього документів за спірним Договором, які фактично знаходяться на непідконтрольній Україні території у м. Єнакієве. Вказане за твердженнями відповідача унеможливлює оперативне вирішення організаційних питань з боку відповідача та здійснення господарської діяльності. Також, відповідач вказує на прострочення виконання зобовязання за договором з боку позивача, внаслідок чого воно втратило інтерес для відповідача. В звязку з чим відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував даний факт при прийнятті рішення, чим порушив вимоги частини третьої статті 612 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та викладених відповідачем в апеляційній скарзі доводів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, яка передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачено актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачено цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків та Приватним акціонерним товариством Єнакієвський металургійний завод, яка виникла у відповідача в звязку з несплатою виконаних позивачем робіт за першим етапом на суму 636000,00 грн., в тому числі ПДВ 106000,00 грн. згідно підписаного обома сторонами акту № 1 від 21.12.2016.

Статтею 892 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором на виконання науково-дослідних або дослідно - конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етап.

Згідно із частиною першою статті 894 Цивільного кодексу України, виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

За умовами укладеного між сторонами договору на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016, відповідач доручає, а позивач приймає на себе виконання проектних робіт: "Використання коксового газу на ПрАТ ЄМЗ. Розробка проекту та робочої документації з проходженням експертизи проекту Підведення коксового газу на пальники установок сушки та розігріву стальковшів та промковшів КЦ".

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі узгодженого між сторонами календарного плану (додаток №2 до договору) виконання науково-технічних робіт за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016 здійснюється в 3 етапи, загальний строк виконання робіт складає 5,5 місяців з моменту підписання сторонами договору та загальна вартість робіт складає 1740000 грн., в т.ч. ПДВ, зокрема 1 етап: розробка стадії Проект на підведення коксового газу на пальники установок сушки та розігріву стальковшів та промковшів КЦ; строк виконання 4 місяці з моменту підписання сторонами договору; вартість робіт з ПДВ 636000,00 грн. При цьому, оплата за даним договором здійснюється поетапно, зокрема, 90% вартості робіт по першому етапу сплачується відповідачем протягом 60 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по першому етапу, а саме до 20.02.2017.

Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог частини першої статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у частинах першій та сьомій 193 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що позивач належним чином виконав свої зобовязання з виконання робіт по 1 етапу за договором на створення (передачу) науково-технічної продукції №5401/16000666 від 29.06.2016 на загальну суму 636000,00 грн., в т.ч. ПДВ 106000,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами і скріпленим їх печатками актом №1 від 21.12.2016 здачі-приймання робіт за договором №5401/16000666 від 29.06.2016.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 № 1 від 21.12.2016 здачі-приймання робіт за договором №5401/16000666 від 29.06.2016 (том 1 аркуш справи 17) підписано з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень. В самому акті зазначено, що виконані роботи відповідають умовам договору, виконані в повному обсязі, якісно і встановлений у термін.

Отже, даний акт є підставою для проведення розрахунків і платежів між Виконавцем та Замовником.

Під час всього розгляду справи в суді відповідачем визнається у повному обсязі факт виконання позивачем робіт. Наявність будь-яких відступів чи недоліків в проведенні позивачем робіт відповідачем не наведено і таких доказів матеріали справи не містять, факт виконання робіт відповідачем не спростовано жодними доказами. Під час розгляду справи відповідач жодним чином не посилався на неналежне виконання позивачем своїх зобовязань за договором.

За умовами пункту 4.2 Договору відповідач протягом 15 днів з дня одержання акту здачі-приймання виконаних робіт та науково-технічної продукції зобов'язався направити позивачу підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт або мотивовану відмову від приймання роботи. У разі мотивованої відмови відповідача, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок, терміни їх виконання (пункт 4.3 Договору).

Мотивованої відмови від прийняття робіт у відповідності до пунктів 4.2, 4.3 Договору матеріали справи не містять та відповідач під час розгляду справи на такі обставини також не посилається.

З врахуванням викладеного, посилання відповідача в апеляційній скарзі на факт прострочення виконання зобовязання позивачем за договором та застосування до даних правовідносин положень частини третьої статті 612 Цивільного кодексу України є безпідставним та спростовується належними доказами у справі, а саме актом № 1 від 21.12.2016 здачі приймання робіт, в якому чітко зазначено про те, що роботи за першим етапом виконані в повному обсязі, якісно у термін, а відтак, прийняті відповідачем. Таким чином, відповідачем помилково ототожнюється дата підписання акту з датою виконання робіт за першим етапом, адже за умовами пункту 3.2 Договору 90% вартості робіт по першому та другому етапу сплачується замовником протягом 60 календарних днів саме з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по першому та другому етапам відповідно, а в самому акті, який підписано відповідачем без жодних зауважень також зазначено про те, що даний акт є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Таким чином, частина третя статті 612 Цивільного кодексу України, на яку посилається відповідач, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки відповідачем прийняті належним чином виконані позивачем роботи, про що свідчить підписаний сторонами акт № 1 від 21.12.2016.

Отже, з огляду на дату підписання між сторонами акту №1 від 21.12.2016 здачі-приймання робіт за договором № 5401/16000666 від 29.06.2016, граничним строком оплати відповідачем 90% вартості виконаних робіт по першому етапу є 20.02.2017.

Між тим, вище встановлені обставини справи свідчать, що відповідачем не здійснено оплату виконаних робіт по першому етапу, як у строк, встановлений умовами договору, так і в подальшому. На момент ухвалення судом рішення по даній справі борг відповідача становить 572400,00 грн. (90% вартості виконаних робіт по першому етапу). При цьому, жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів, які спростовують наявність боргу відповідач суду апеляційної інстанції не надав.

Посилання відповідача на відсутність у нього документів за договором № 5401/16000666 від 29.06.2016 не спростовує обґрунтованість позовних вимог та не є підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки надані позивачем докази та документи подані у встановленому законом порядку, завірені належним чином, досліджені під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, а відповідачем жодним чином не спростовано достовірність поданих відповідачем доказів та не доведено їх недостатність для розгляду справи.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором підряду відповідача перед позивачем становить 572400,00 грн., яка відповідачем жодним чином не спростована, у тому числі під час звернення до суду з апеляційною скаргою.

Оскільки відповідач не надав доказів сплати вартості наданих позивачем послуг відповідно до умов договору, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 572 400,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного, позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 8327,24 грн. за період з 20.02.2017 по 15.08.2017 та втрати від інфляції в розмірі 33930,54 грн. за період березень 2017 липень 2017.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних за визначений позивачем період, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що позивачем помилково визначено початкову дату прострочення, оскільки граничним строком розрахунків є 20.02.2017, в звязку з чим, з врахуванням вірно визначеного періоду нарахування, не виходячи при цьому за межі визначеного періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, місцевим господарським судом вірно встановлено, що розмір 3% річних за загальний період з 21.02.2017 по 15.08.2017 становить 8280,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу інфляційних втрат за загальний період з 01.03.2017 по 31.07.2017 становить 33930,54 грн., відповідає обставинам справи, є матеріально та документально обґрунтованим, а тому позовні вимоги в зазначеній частині правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 у даній справі прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2018 у справі № 905/2003/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.02.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко