РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2019Справа № 910/15705/18

За позовомАкціонерного товариства "Укртрансгаз"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту"
простягнення 11944,84 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту" пені у розмірі 11944,84 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів №т-20/ від 21.02.2018, а саме: порушенням строку поставки товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018, судом відкрито провадження у справі №910/15705/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Відповідачем в порядку ст.ст.165, 178 Господарського процесуального кодексу України, через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив про те, що на вимогу позивача №3201вих-18-785 від 04.09.2018 за порушення строку поставки товару за договором про закупівлю товарів №т-20/ від 21.02.2018, ним було сплачено штрафні санкції на суму 9417,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1011 від 19.09.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (найменування змінено на Акціонерне товариство "Укртрансгаз") в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю товарів №т-20/ (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця: турбіни та мотори код ЄЗС ДК 021:2015 (42110000-3) (запасні частини до МК-8) (далі - товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору та є його невід'ємною частиною (далі - специфікація), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити такі товари (п.1.1), найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у специфікації (п.1.2), загальна сума цього договору становить 3690000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість - 615000,00 грн (п.3.1), постачальник зобов'язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації. Покупець залишає за собою право змінити місце поставки товарів, про що сторони складають додаткову угоду (п.5.1), право власності на товари переходить від постачальника до покупця в день прийняття товарів покупцем за видатковою накладною (п.5.6), датою поставки товарів за цим договором є приймання покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до п.5.13 цього договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених документів (п.5.8), покупець зобов'язаний прийняти поставлені товари у порядку, визначеному цим договором, оплатити товари своєчасно та в повному обсязі згідно умов цього договору (п.п.6.1, 6.1.1, 6.1.2), постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором (п.п.6.3, 6.3.1), за порушення строків поставки товарів або недопоставки товарів постачальник на вимогу покупця сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено. Сплата пені та/або штрафу не звільняє постачальника від виконання зобов'язань за цим договором (п.7.4), цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині поставки товарів по 31.12.2018, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п.11.1).

Відповідно до специфікації до договору, підписаної між контрагентами, останніми погоджено, зокрема, ціну за одиницю товару, строк поставки кожного найменування товару та місце поставки.

На виконання умов укладеного між сторонами договору відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товар на загальну суму 3625200,00 грн, що підтверджується видатковими накладними постачальника №РН-000008 від 07.08.2018 на суму 812001,60 грн та №РН-000005 від 11.07.2018 на суму 2813198,40 грн, копії яких наявні в матеріалах справи.

Як зазначив позивач у позовній заяві, внаслідок порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту" з листом-вимогою за №3201вих-18-785 від 04.09.2018, однак відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення.

Отже, за твердженнями позивача, відповідачем було поставлено товар за видатковою накладною №РН-000008 від 07.08.2018 на суму 812001,60 грн із порушенням обумовлених між сторонами строків на 27 днів, а товар на суму 64800,00 грн не було поставлено взагалі, у зв'язку із чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 11944,84 грн пені.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як свідчать матеріали справи, 21.02.2018 між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався у погоджені в специфікації до договору строки поставити позивачу товари, а останній, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар.

Відповідно до узгодженої між сторонами специфікації до договору, відповідач повинен був поставити такі товари: вкладиши кришки силового шатуна 8209-2201 на суму 98400,00 грн, вкладиши кришки силового шатуна 8209-2202 на суму 98400,00 грн, втулки силового шатуна 8201-2200005 на суму 111201,60 грн у строк 140 календарних днів з дати укладання договору, а кришки силового циліндра 8209-1400-1 на суму 64800,00 грн у строк 170 календарних днів з дати укладання договору.

Отже, з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та умов специфікації до договору, строк виконання відповідачем зобов'язання по поставці вкладишів кришки силового шатуна 8209-2201 на суму 98400,00 грн, вкладишів кришки силового шатуна 8209-2202 на суму 98400,00 грн та втулок силового шатуна 8201-2200005 на суму 111201,60 грн позивачу сплив 11.07.2018, а кришки силового циліндра 8209-1400-1 на суму 64800,00 грн - 10.08.2018.

Тоді як з матеріалів справи слідує, що вкладиші кришки силового шатуна 8209-2201 на суму 98400,00 грн, вкладиші кришки силового шатуна 8209-2202 на суму 98400,00 грн та втулки силового шатуна 8201-2200005 на суму 111201,60 грн були поставлені відповідачем відповідно до видаткової накладної №РН-000008 від 07.08.2018, а кришки силового циліндра 8209-1400-1 на суму 64800,00 не були поставлені відповідачем взагалі.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

При цьому, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов'язання, визначено ч.2 ст.546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

За умовами п.7.4 договору, за порушення строків поставки товарів або недопоставки товарів постачальник на вимогу покупця сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено, сплата пені та/або штрафу не звільняє постачальника від виконання зобов'язань за цим договором.

Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем обов'язку з поставки товару, у строк, який погоджений контрагентами в договорі, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є законними та обґрунтованими.

При цьому, з розрахунку, який долучений позивачем до позовної заяви вбачається, що останнім здійснено нарахування пені за несвоєчасну поставку відповідачем товару на загальну суму 308001,60 грн за видатковою накладною №РН-000008 від 07.08.2018 за період з 12.07.2018 по 07.08.2018 (27 календарних днів), а нарахування пені за не поставку відповідачем товару на загальну суму 64800,00 грн відбулось за 56 календарних днів з дати, коли товар повинен був бути поставлений, тобто з 11.08.2018.

Суд, перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, зазначає, що згідно вимог чинного законодавства України прострочка виконання зобов'язання виникає з наступного дня після обумовленої сторонами дати його належного виконання, а день фактичної поставки товару не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Отже, за розрахунком суду, період прострочки виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару на суму 308001,60 грн за видатковою накладною №РН-000008 від 07.08.2018 складає 26 днів (12.07.2018 по 06.08.2018), а за не поставку відповідачем товару на загальну суму 64800,00 грн нарахування відбувається за 56 календарних днів з наступного дня після дати, коли товар повинен був бути поставлений, тобто з 11.08.2018, внаслідок чого обґрунтованим є розмір пені на суму 11636,84 грн.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжного доручення №1011 від 19.09.2018 відповідачем, на користь філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерним товариством "Укртрансгаз", згідно листа - вимоги позивача №3201вих-18-785 від 04.09.2018 було сплачено 9417,64 грн. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Суд враховує вказаний платіж відповідача з урахуванням призначення платежу платіжного доручення №1011 від 19.09.2018 як часткову оплату пені за прострочення виконання зобов'язань за договором про закупівлю товарів №т-20/ від 21.02.2018, внаслідок чого позовні вимоги на вказану суму не підлягають задоволенню.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту" підлягають задоволенню частково, на суму 2219,20 грн.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту" (02095, м.Київ, вул.Княжий Затон, будинок 2/30, офіс 640, ідентифікаційний код 35837814) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) пеню в розмірі 2219 (дві тисячі двісті дев'ятнадцять) грн 20 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 327 (триста двадцять сім) грн 36 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В інший частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М. Смирнова