ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 914/41/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

за участю представників:

позивача - Кисіль Т.В.,

відповідача - Білобрама Т.Б.,

на рішення Господарського суду Львівської області

(суддя - Кітаєва С.Б.)

від 18.05.2018,

та постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Орищин Г.В., судді - Галушко Н.А., Желік М.Б.)

від 22.11.2018,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до приватного акціонерного товариства "Львівобленерго",

про стягнення 1 410 218,80 грн,

В С Т А Н О В И В:

у січні 2018 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Господарського суду Львівської області позов до ПрАТ "Львівобленерго" про стягнення 1 410 218,80 грн, з яких 950 000,00 грн основного боргу, 152 046,58 грн 6% річних та 308 172,22 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань щодо сплати боргу за простим векселем № 24 від 04.05.2000.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.05.2018, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 146794,52 грн 6% річних. У частині стягнення 950 000,00 грн заборгованості за векселями провадження у справі закрито, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав вважати відповідача зобов'язаною особою перед позивачем за простим векселем № 24 від 04.05.2000, з урахуванням статті 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі. У стягненні 308172,22 грн інфляційних втрат суд відмовив, тому що спірні правовідносин щодо стягнення заборгованості за векселем врегульовані правовими нормами, якими не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання зобов'язання за векселем. Відмовив у стягненні 5 252,06 грн 6 % річних, тому що вказав на помилку у розрахунку позивача у періоді для нарахування і сплати таких відсотків.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Зокрема, ст. ст. 196, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі та ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України. Зазначає, що листом від 09.04.2015 звернувся до відповідача про оплату до 12-00 17.04.2015 векселів на загальну суму 18 000 000,00 грн, зокрема спірного векселю № 24 від 04.05.2000 на суму 1 000 000,00 грн. Вважає, що 6 % повинні нараховуватись з 18.04.2015 - з наступного дня, після кінцевої дати запропонованої ним для оплати векселів у листі від 09.04.2015. Стверджує, що зобов'язання за векселем № 24 від 04.05.2000 є грошовими, а тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин є обов'язковим та законним в Україні, що також не взято до уваги судом.

ПрАТ "Львівобленерго" у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що спірні правовідносини сторін врегульовані вексельним законодавством, яке не передбачає стягнення інфляційних втрат, відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України. Вказує, що позивач не пред'явив йому оригіналу векселя з дотриманням вимог ст. 33, 34 Уніфікованого закону, а надіслав копію векселя поштою, як додаток до листа від 09 квітня 2015 року. Вважає, що оскільки не було належного пред'явлення позивачем оригіналу простого векселя до оплати, обов'язок ПрАТ "Львівобленерго" щодо здійснення платежу за цим векселем виник 20.05.2015.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 24.04.2000 між Українським кредитним банком, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" (банк) та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (підприємство) було укладено договір №Т-102/042000. Відповідно до вказаного договору сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме - векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених цим договором (п. 1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, банк зобов'язався передати підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 18-35 додатку № 1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 банк зобов'язувався передати підприємству вексель векселедавця ВАТ "Львівобленерго" за № 24, зі строком погашення - за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015.

04.05.2000 між Українським кредитним банком та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписано акт приймання-передачі векселів до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000, згідно з яким передано вексель за № 24.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є держателем простого векселя № 24, виданого 04.05.2000 ВАТ "Львівобленерго", за яким останній зобов'язався сплатити "Українському кредитному банку" за пред'явленням 1 000 000,00 грн, але не пізніше 01.01.2015.

На звороті вказаного простого векселя міститься проставлений "Українським кредитним банком" бланковий індосамент на пред'явника із застереженням "без обороту на мене". Вказаний індосамент підписаний головою правління та головним бухгалтером "Українського кредитного банку", скріплений печаткою банку.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як держатель простого векселя № 24 від 04.05.2000, листом від 9 квітня 2015 року №26-2587/1.2-15 звернулось до ПАТ "Львівобленерго" з пропозицією оплатити до 12-00 17 квітня 2015 року 18 векселів, у тому числі й вексель № 24 на суму 1 000 000,00 грн. До листа ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було додано копії 18 векселів на 18 аркушах.

20.05.2015 представники ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прибули за місцезнаходженням ПАТ "Львівобленерго" для пред'явлення оригіналів векселів до оплати, у тому числі векселя № 24. Однак, представників позивача не було допущено до ПАТ "Львівобленерго", про що представниками позивача було складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство для пред'явлення векселів до платежу.

20.05.2015 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Антонова В.І. прийняла від ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оригінали векселів для вчинення протестів цих векселів в неплатежі.

20.05.2015 приватний нотаріус надіслала ПАТ "Львівобленерго" телеграму з вимогою здійснити оплату векселів, у тому числі векселя № 24 до 12 години 21.05.2015 або повідомити її про відмову вчинити такі дії.

У зв'язку з невиконанням вищевказаної вимоги відповідачем, 21.05.2015 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Антонова В.І. вчинила протест простих векселів, в тому числі за № 24 від 04.05.2000 на суму 1 000 000,00 грн, про що складено відповідний акт (а.с. 35, т. 1).

Після відкриття провадження у справі відповідач оплатив заборгованість за векселем № 24 в сумі 950 000,00 грн, що підтвердив платіжним дорученням № 31167 від 30.01.2018 на суму 500 000,00 грн та платіжним дорученням № 32814 від 26.02.2018 на суму 450 000,00 грн. Наведені обставини не заперечувалися позивачем.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні", від 23.02.2006 року №3480-І// "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 № 826-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІ// "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення щодо забезпечення авалем (статті 30 - 32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Частиною 1 статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту.

Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.

Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.

Господарськими судами правильно зазначено, що позивач є законним векселедержателем, а ПАТ "Акцент Банк", на підставі включення до індосаменту застереження "без обороту на мене", є звільненим від відповідальності за платіж за векселем і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вжито достатньо дій з пред'явлення до оплати простого векселя № 24, а ПрАТ "Львівобленерго" стало відомо про особу векселедержателя та про вимогу сплатити за векселем обумовлену суму. Тому, ПрАТ "Львівобленерго" мало можливість ознайомитися з оригіналом векселя, але не здійснило для цього жодних дій.

Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.

Проте, як встановлено господарськими судами, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем 30.01.2018 та 26.02.2018 заявлена до стягнення сума заборгованості за векселем сплачена (а.с. 84, 109, т. 1).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, беручи до уваги оплату відповідачем заявленого позивачем основного боргу в сумі 950 000,00 грн суд першої інстанції правомірно закрив провадження в цій частині позовних вимог.

Верховний Суд вважає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ "Львівобленерго" 308 172,22 грн інфляційних втрат з огляду на таке.

Сплата інфляційних втрат врегульована статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 48 Уніфікованого закону визначає, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Такий перелік є вичерпним. При цьому Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладання на зобов'язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в ньому, зокрема не передбачено можливості пред'явлення до стягнення збитків від інфляції.

Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, то ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до таких спірних правовідносин.

Щодо незгоди скаржника в частині відмови у стягненні 6 % річних в сумі 5 252,06 грн необхідно зазначити таке.

Позивачем було заявлено до стягнення 6 відсотків у сумі 152 046,58 грн, нараховану за період з 18.04.2015 по 31.10.2017, на підставі п. 2 ст. 48 Уніфікованого закону.

Згідно ст. 43 Уніфікованого закону, держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Статтею 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

(1) суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

(2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

(3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Відповідно до п. 5 ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті 48 і пункті 2 статті 49 Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову, відповідно.

Суд першої інстанції, здійснюючі необхідні дії з перевірки суми позовних вимог, задовольнив позов в цій частині частково в сумі 146 794,52 грн, взявши при цьому розрахунковий період з 20.05.2015 по 31.10.2017. Позивач з таким рішенням не погоджується і вважає, що відсотки повинні нараховуватись з 18.04.2015 - від дати, запропонованої ним для оплати векселів у листі №26-2587/1.2-15 від 09.04.2015.

Необхідно зазначити, що на підставі п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму. Нарахування здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред'явив позов, чи від іншої зобов'язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

Простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу.

За вимогами ст. 4 Уніфікованого закону переказний вексель може підлягати оплаті за місцем проживання третьої особи або в тій самій місцевості, де знаходиться місце проживання трасата, або в будь-якій іншій місцевості. До простого векселя також застосовуються такі положення.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належними чином.

Спірний вексель підлягає сплаті в м. Львів. Лист №26-2587/1.2-15 від 09.04.2015, на який посилається скаржник, як на вимогу сплатити заборгованість за векселем не був пред'явлений в місці, визначеному у векселі, а був направлений поштою, до нього були додані копія векселю, а не оригінал.

Оскільки пред'явлення відбулося не в місці, визначеному у векселі, до листа №26-2587/1.2-15 додано копію векселя, а не оригінал, належним пред'явленням векселя до оплати є 20.05.2015 - дата перебування представників позивача у відрядженні до міста Львів за місцезнаходженням відповідача. Відповідно, суд правильно визначив період для нарахування і сплати 6 %.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2018 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 у справі за № 914/41/18- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І. Ткач