ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2624/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

при секретарі судового засідання Топольницькій Б.П.

за участю представників:

від позивача: адвокат Бойченко С.М.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

за позовом: публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (пр-т Гагаріна, буд. №12-А, м. Одеса, 65039)

до відповідачів:

1) товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (вул. Маразліївська, буд. №1/20, офіс №515, м. Одеса, 65014)

2) товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" (вул. Маразліївська, буд. №1/20, м. Одеса, 65014)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9,)

про визнання недійсним договору та виселення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ", товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП", в якому просить суд:

- визнати недійсним Договір суборенди, укладений 20.04.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП".

- виселити товариство з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" з приміщень адмінбудівлі - літ. "А", площею 1605,0 кв.м., адмінбудівлі - літ. "Б", площею 729,6 кв.м., щитової - літ. "В", складу - літ. "Г", "Д", "Е", "Ж", "З", огородження - №1-3, мостіння - 1, які розташовані за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, буд. 8-а, на земельній ділянці, площею 4423 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

06.11.2008р. між Національним банком України (Кредитор) та Акціонерним комерційним банком "ІМЕКСБАНК" (Позичальник) було укладено Кредитний договір №73.

Відповідно до вищевказаного Кредитного договору сума кредиту 100 000 000 (сто мільйонів) гривень, строк повернення кредиту - 26.08.2009р., а розмір відсоткової ставки становить - 16,0 % (шістнадцять) відсотків річних.

07.10.2009р. між Національним банком України та Акціонерним комерційним банком "ІМЕКСБАНК" укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №3540.

Згідно до п.1.1. якого договір іпотеки забезпечує вимоги позивача за Кредитним договором №73 від 06.11.2008 року з Додатковим договором №21 від 21.01.2009 року та №96 від 07.10.2009р., які укладено між позивачем та відповідачем стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.

Предметом іпотеки згідно п.1.3. Іпотечного договору є нерухоме майно: адмінбудівлі - літ. «А», площею 1 605,0 кв.м., адмінбудівлі - літ. «Б», площею 729,6 кв.м., щитової - літ. «В», складу - літ. «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», огородження - №1-3, мостіння - 1; які розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, буд. 8-а (вісім - «а»), на земельній ділянці, площею 4423 кв.м. (Предмет іпотеки).

31.12.2014р. між публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" правонаступником Акціонерного комерційного банку "ІМЕКСБАНК" «установник управління», в особі голови правління Граматика Юрія Івановича та товариством з обмеженою відповідальністю «Нова-Хвиля» «управитель», в особі директора Богушко Олени Михайлівни укладено договір управління нерухомим майном, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. від 31.12.2014 року за реєстровим № 1889.

Згідно умов договору управління нерухомим майном «установник управління» передає в управління Об'єкт, а саме нерухоме майно: адмінбудівлі - літ. «А», «Б», щитової - літ. «В», складу - літ. «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», загальною площею 2334,6 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, буд. 8-а (вісім - «а») (далі - Предмет управління), а управитель приймає та зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління Об'єктом виключно в інтересах установника управління.

Відповідно до п.6.3.1. якого Відповідач має право володіти та користуватися Предметом управління, зокрема укладати будь-які контракти, угоди та договори з третіми особами, самостійно здійснювати юридичні і фактичні дії у процесі управління Предметом управління, діяти без довіреності у відносинах з підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності та галузевої належності, органами нотаріату тощо.

Національним банком України, як Іпотекодержателем, не було надано згоди на укладання між Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" правонаступником Акціонерного комерційного банку "ІМЕКСБАНК" в особі голови правління Граматика Юрія Івановича та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова-Хвиля» в особі директора Богушко Олени Михайлівни укладено договір управління нерухомим майном, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. від 31.12.2014 року за реєстровим № 1889.

31.12.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Хвиля» (Орендодавець), в особі директора Богушко Олени Михайлівни, що є управителем нерухомого майна, публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" правонаступником Акціонерного комерційного банку "ІМЕКСБАНК" (Установник управління, Власник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (Орендар) було укладено договір оренди.

Відповідно до вищевказаного договору оренди товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Хвиля» (Орендодавець) передає товариству з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (Орендарю) в тимчасове платне користування на умовах оренди нерухоме майно, а саме: адмінбудівлі - літ. «А», площею 1605,0 кв.м., адмінбудівлі - літ. «Б», площею 729,6 кв.м., щитової - літ. «В», складу - літ. «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», огородження - №1-3, мостіння - 1; які розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, буд. 8-а (вісім - «а»), на земельній ділянці, площею 4423 кв.м.

Згідно акту прийому-передачі від 12.01.2015р., на виконання умов договору управління нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В., від 31.12.2014 року за реєстровим №1889, та договору оренди від 31.12.2014р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим №1890, товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Хвиля» (Управитель), що діє в інтересах, публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" правонаступник акціонерного комерційного банку "ІМЕКСБАНК" (Установник управління, власник), передає, товариство з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (Орендар) приймає об'єкт оренди: адмінбудівлі літ. «А», «Б», щитової - літ. «В», складу - літ. «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», огородження - №1-3, мостіння - 1, які розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, буд. 8-а. Акт прийому-передачі підписаний керівниками та скріплений печатками ТОВ «НОВА ХВИЛЯ», AT «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ».

19.01.2018р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT "ІМЕКСБАНК" звернувся до комерційного директора ПАТ "ОДЕСАОБЛЕНЕРГО" Коломійчука Юрія Вікторовича з проханням розглянути питання щодо обставин підключення об'єкту, який належить на праві приватної власності AT "ІМЕКСБАНК" та розташовується за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 8-А до постачання електричної енергії та поновлення дії договору постачання електричної енергії від 16.02.2006 №3288.

Зі змісту листа публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "ОДЕСАОБЛЕНЕРГО", АT "ІМЕКСБАНК" дійшов висновку про наявність укладеного договору між товариством з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП"

У зв'язку із зазначеним на підставі Договору про постачання електроенергії №6486, укладеного між Південним РЕМ ПАТ "ОДЕСАОБЛЕНЕРГО" та ТОВ "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" здійснюється електропостачання належних AT "ІМЕКСБАНК" комплексу будівель, розташованих за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 8-А.

Крім того, позивач вказує, що згідно іпотечного договору від 02.06.2009р. передбачено наступні умови, а саме:

пункт 4.1.4. своєчасно повідомляти Іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права Іпотекодержателя за іпотечним договором;

пункт 4.1.5. не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

За таких обставин, публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК", в особі голови правління Граматика Юрія Івановича було обмежено в можливості укладати договір управління нерухомим майном, не отримавши попередньої згоди Іпотекодержателя - Національного банку України.

Згідно отриманого від Національного банку України електронного повідомлення №12-0007/30892 від 26.04.2017 року, згода Іпотекодержателя на укладення договору управління від 31.12.2014 року - не надавалась.

Поряд з цим позивач зазначає, що знаючи про перебування майна в іпотеці та необхідність отримання згоди Національного банку України на укладення Договору управління, при відсутності такої згоди, уклавши 31.12.2014 року Договір управління нерухомим майном з ТОВ «НОВА ХВИЛЯ», голова правління AT "ІМЕКСБАНК" Граматик Юрій Іванович фактично розпорядився Предметом іпотеки без згоди Іпотекодержателя, чим були порушені норми абз.4 ч.3 ст.9 Закону України "Про іпотеку" та умови Іпотечного договору, зокрема п.4.1.4. Іпотечного договору.

З врахуванням наведеного, позивач вважає, що Договір управління підлягає визнанню недійсним (нікчемним) в судовому порядку.

Крім того, позивач зазначає, що нікчемний Договір управління не створює жодних юридичних наслідків для Управителя, крім пов'язаних з його недійсністю.

Відповідно до ч.1 ст.1029 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, (ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України).

Так, згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи той факт, що з огляду на недійсність Договору управління Управитель та голова правління банку не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення правочину, Договір оренди є недійсним в силу закону, а саме ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України (нікчемним).

Також, позивач вказує, що приписами ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Установник управління (іпотекодавець майна) не може надати управителю повноважень на вчинення тих дій, на вчинення яких він сам обмежений в силу прямої вказівки закону, у зв'язку з чим, правові наслідки передання без згоди іпотекодержателя в оренду майна є однаковими як для договорів, укладених іпотекодавцем, так і для договорів, укладених управителем майна.

Тобто, незважаючи на те, що сторонами за договором оренди не є ані іпотекодавець ані іпотеко держатель, статус переданого в оренду майна як іпотечного не змінюється, у зв'язку з чим, на орендні правовідносини опосередковано впливають законодавчі обмеження, встановлені д ля іпотечного майна.

Положення Закону України «Про іпотеку» пов'язують нікчемність правочину щодо передання майна без згоди іпотекодержателя не лише із діями іпотекодавця, оскільки останній, будучи власником нерухомого майна, за загальним правилом самостійно укладає договори щодо майна, що, втім, не виключає можливості передання таких повноважень до іншої особи.

Управитель майна, переданого в іпотеку, не може укладати договори оренди без отримання згоди іпотекодержателя, оскільки положення ч.ч.3, 4 ст.9, ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» мають імперативний характер, а, отже, в силу абз.2 ст.6 ЦК України, не можуть бути змінені за домовленістю сторін, в тому числі шляхом надання таких повноважень разом із підписанням договору управління майном від 31.12.2014р.

Приписами ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи вимоги ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку», а також приймаючи до уваги той факт, що Національний банк України не надавав згоди на укладання договору оренди, договір оренди, укладений між ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ "НОВА-ХВИЛЯ", є нікчемним в силу прямої вказівки закону, зокрема, ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку".

Крім того, позивач вказує, що у зв'язку із тим, що Договір оренди є недійсним в силу закону (нікчемним), Договір суборенди, укладений 20.04.2015р. між ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП», також є недійсним, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, нікчемний Договір оренди не створює жодних юридичних наслідків для суборендаря, крім пов'язаних з його недійсністю.

Відповідно до абз.4 ч.3 ст.9 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку", правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до п. 4.1.4. Іпотечного договору, Іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями зі сторони третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

Враховуючи той факт, що з огляду на недійсність Договору оренди ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ» не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення правочину, Договір суборенди, укладений 20.04.2015 року між ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП», є недійсним в силу закону, а саме ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України (нікчемним).

З врахуванням наведеного позивач зазначає, що перебування ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ» у приміщеннях майна перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності. Таким чином, у Суборендаря відсутні підстави для подальшого користування Майном, яке має бути повернуто Суборендарем AT "ІМЕКСБАНК", як власнику Майна.

З врахуванням наведеного, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно витягу з протоколу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018р., позовну заяву публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.11.2018р. позовну заяву публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" прийнято до розгляду суддею Цісельським О.В. та відкрито провадження у справі №916/2624/18 за правилами загального позовного провадження.

17.12.2018р. публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" звернулось до Господарського суду Одеської області із клопотанням (вх.№2-6387/18) про витребування доказів, відповідно до якого позивач просить суд: витребувати у відповідачів для огляду в суді оригінальний примірник договору суборенди, укладеного 20.04.2015р. між ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» та належним чином засвідчені копії даного договору для долучення до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи №916/2624/18, з урахуванням положень ст.ст.80, 81, 234 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи складність справи, обсяг та характер доказів у справі, та необхідність, заявлених до витребування доказів, для вирішення справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.12.2018р. клопотання публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (вх.№2-6387/18 від 12.12.2018р.) про витребування доказів по справі №916/2624/18 було задоволено, зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" та товариство з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" в строк до 30.12.2018 р. надати Господарському суду Одеської області для огляду в судовому засіданні оригінальний примірник договору суборенди від 20.04.2018р. укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" та належним чином засвідчені копії даного договору для долучення до матеріалів справи.

З метою повного та об'єктивного розгляду справи №916/2624/18, з урахуванням можливого впливу судового рішення на права та обов'язки Національного банку України, ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.12.2018р. Національний банк України було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

08.01.2019р. на адресу Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (вх.№2-80/19), відповідно до якого позивач просить суд: витребувати у АТ "Одесаобленерго" копію договору суборенди, укладеного 20.04.2015р. між ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» та копію акту прийому-передачі від 01.06.2015р.

Розглянувши матеріали справи №916/2624/18, з урахуванням положень ст.ст.80, 81, 234 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи складність справи, обсяг та характер доказів у справі, та необхідність, заявлених до витребування доказів, для вирішення справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2019р. клопотання публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (вх.№2-80/19) про витребування доказів по справі №916/2624/18 було задоволено частково, зобов'язано акціонерне товариство "Одесаобленерго" в строк до 21.01.2019р. надати Господарському суду Одеської області АТ "Одесаобленерго" копію договору суборенди, укладеного 20.04.2015р. між ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» та копію акту прийому-передачі від 01.06.2015р. для долучення до матеріалів справи.

На адресу Господарського суду Одеської області надійшло клопотання (вх.№2-174/19) Національного банку України про проведення судових засідань в режимі відеоконференцзв'язку, яке судом задоволено та у зв'язку з чим, ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.01.2019р. було доручено Солом'янському районному суду м. Києва здійснити проведення в його приміщенні судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/2624/18.

Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.01.2019р., для належної підготовки справи для розгляду по суті, строк підготовчого засідання було продовжено на 10 днів за власною ініціативою суду.

29.01.2019р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду із заявою (вх.№2-439/19) про залучення його до участі у справі №916/2624/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Суд, розглянувши заяву Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (вх.№2-439/19), про залучення його до участі у справі №916/2624/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, відмовив у її задоволенні.

30.01.2019р. на адресу Господарського суду Одеської області надійшло повідомлення від АТ "ОДЕСАОБЛЕНЕРГО" (вх.№1960/19), з якого вбачається, що витребувані судом документи у АТ "ОДЕСАОБЛЕНЕРГО" - відсутні.

04.02.2018р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-507/19) про вжиття заходів процесуального примусу, відповідно до якого просив суд одночасно, застосувати до відповідачів заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення договору суборенди від 20.04.2015р. та стягнення з відповідачів в дохід Державного бюджету штрафу у розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у задоволенні якого судом було відмовлено, з огляду на наступне:

Згідно ч.8 ст.80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 1 ст.131 ГПК України встановлено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.134 ГПК України, у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин, суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

З врахуванням того, що позивач звернувся до суду із даною заявою вже після закриття підготовчого засідання одночасно із двома заходами процесуального примусу, що чинним ГПК України не передбачено.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач - ТОВ "ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" про час та місце проведення судових засідань повідомлявся своєчасно, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, повернуті на адресу суду із відміткою про вручення, проте своїх представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Відповідач - ТОВ "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" про час та місце проведення судових засідань повідомлявся своєчасно, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, повернуті на адресу суду із відміткою про вручення, проте своїх представників в судові засідання не направив.

Подав до суду письмові пояснення (вх.№2137/19 від 01.02.2019р.), відповідно до яких вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню судом не підлягають.

Третя особа - Національний банк України про час та місце проведення судових засідань повідомлявся своєчасно, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, повернуті на адресу суду із відміткою про вручення, проте своїх представників в судові засідання не направив, свою письмову позицію щодо позову, суду не надав.

За клопотанням Національного банку України, судові засідання проводились в режимі відеоконференцзв'язку.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав:

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, але який встановлений законом або договором та є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У відповідності до ст.793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 794 ЦК України встановлює, що право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями абз.5 п.5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р., якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Поряд з цим суд зазначає, що суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, шляхом витребування примірнику оспорюваного договору суборенди від 20.04.2015р.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проте, суд зазначає, що станом на час розгляду справи, ані позивачем, ані відповідачами, ані АТ "ОДЕСАОБЛЕНЕРГО" не було надано примірник оспорюваного договору суборенди від 20.04.2015р.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Таким чином, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

В свою чергу, слід зазначити, що підлягають визнанню недійсними договори, які не відповідають вимогам, що передбачені законом, однак матеріали справи взагалі не містять доказів укладання оспорюваного договору суборенди 20.04.2015р. відповідачами.

Крім того, судом встановлено, що матеріали справи взагалі не містять належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст.76 ГПК України, що товариство з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" займає приміщення адмінбудівлі - літ. "А", площею 1605,0 кв.м., адмінбудівлі - літ. "Б", площею 729,6 кв.м., щитової - літ. "В", складу - літ. "Г", "Д", "Е", "Ж", "З", огородження - №1-3, мостіння - 1, які розташовані за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, буд. 8-а, на земельній ділянці, площею 4423 кв.м., як то зазначає в позові позивач.

Також, позивачем не було надано доказів реалізації оспорюваного договору, зокрема акту приймання/передачі приміщень.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими позивач обґрунтовує вимогу про визнання недійсним договору суборенди від 20.04.2015р., дійшов висновку про відсутність підстав для правового захисту його інтересів в межах даного спору.

Крім того, суд зазначає, що для враховуючи обґрунтування ПАТ „Імексбанк" позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину шляхом виселення товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" із приміщення приписами ст.391 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 4 ст.334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, а саме: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (стаття 392 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За своєю правовою природою позов, який містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, є негаторним.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів знаходження товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" в приміщеннях адмінбудівлі - літ. "А", площею 1605,0 кв.м., адмінбудівлі - літ. "Б", площею 729,6 кв.м., щитової - літ. "В", складу - літ. "Г", "Д", "Е", "Ж", "З", огородження - №1-3, мостіння - 1, які розташовані за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, буд. 8-а, на земельній ділянці, площею 4423 кв.м., позовна вимога позивача про виселення товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП" з приміщень адмінбудівлі - літ. "А", площею 1605,0 кв.м., адмінбудівлі - літ. "Б", площею 729,6 кв.м., щитової - літ. "В", складу - літ. "Г", "Д", "Е", "Ж", "З", огородження - №1-3, мостіння - 1, які розташовані за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, буд. 8-а, на земельній ділянці, площею 4423 кв.м. також судом не підлягає.

В свою чергу, з матеріалів справи, судом встановлено, що публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" зверталось до Господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Нова-хвиля", товариства з обмеженою відповідальністю „Шевченківський девелопмент" про визнання недійсним договору оренди, укладеного 31.12.2014р. між відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1890; про застосування наслідків недійсності договору оренди, укладеного 31.12.2014р. між відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1890 - шляхом повернення ПАТ „Імексбанк" нерухомого майна: адмінбудівлі - літ. „А", „Б", щитової - літ. „В", складу - літ. „Г", „Д", „Е", „Ж", „З", загальною площею 2 334,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченко, буд. 8-а; про застосування наслідків недійсності договору оренди, укладеного 31.12.2014р. між відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1890 - шляхом виселення товариства з обмеженою відповідальністю „Шевченківський девелопмент" з адмінбудівлі - літ. „А", „Б", щитової - літ. „В", складу - літ. „Г", „Д", „Е", „Ж", „З", загальною площею 2 334,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченко, буд. 8-а.

Під час розгляду справи №916/23/18, господарським судом було встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю „Шевченківський девелопмент" займало адмінбудівлі - літ. „А", „Б", щитової - літ. „В", складу - літ. „Г", „Д", „Е", „Ж", „З", загальною площею 2 334,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченко, буд. 8-а, та яке в свою чергу рішенням Господарського суду Одеської області від 23.04.2018р. було виселено з адмінбудівлі - літ. „А", „Б", щитової - літ. „В", складу - літ. „Г", „Д", „Е", „Ж", „З", загальною площею 2 334,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченко, буд. 8-а.

Суд, керуючись п.п.5 п.5 ст.13 ГПК України зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Відповідно до п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням наведеного, у позовних вимогах публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК", суд відмовляє.

З врахуванням відмови у позовних вимогах, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.13,76, 86, 129, 202, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі - покласти на публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК"

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний тест рішення складено 14 лютого 2019 р.

Суддя О.В. Цісельський