РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2019Справа № 910/14040/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМК Тріада"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магура-Буд"

про визнання договору недійсним,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 17.01.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Тріада" (далі - позивач, Товариство, Генпідрядник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магура-Буд" (далі - відповідач, Підприємство, Субпідрядник) про визнання недійсним договору підряду № 15/09-2016 від 15.09.2016 на виконання робіт з утеплення та оздоблення фасадів на будівництві об'єкту: "Група житлових будинків по вулиці Привокзальна, 2В у місті Бориспіль Київської області (житлові будинки № 1,2)".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент укладення спірного договору, підписант з боку Товариства не мав належного обсягу повноважень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви.

02.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва до суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 відкрито провадження у справі № 910/14040/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.11.2018.

16.11.2018 через відділ діловодства суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 06.12.2018 та запропоновано позивачу надати додаткові докази.

30.11.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 підготовче судове засідання відкладено на 19.12.2018.

За наслідками судового засідання 19.12.2018 судом була постановлена ухвала, якою було закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 17.01.2019.

Представник позивача у призначеному судовому засіданні 17.01.2019 позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

У свою чергу, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМК ТРІАДА», як Генпідрядником, в особі директора з капітального будівництва ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 06.06.2016, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магура-Буд», як Субпідрядником, в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, було укладено договір підряду на виконання робіт з утеплення та оздоблення фасадів на будівництві об'єкту: «Група житлових будинків по вул. Привокзальна, 2В у м. Бориспіль, Київської області (житлові будинки №1, 2)» №15/09-2016 від 15.09.2016 (далі - договір).

Обґрунтовуючи свої вимоги, Товариство посилається на те, що договір, укладений з порушенням вимог чинного законодавства та статуту позивача, оскільки оспорюваний правочин підписаний директором з капітального будівництва ОСОБА_1 за довіреністю, яка не видавалась директором ОСОБА_3, а тому просить суд визнати недійсним договір підряду № 15/09-2016 від 15.09.2016.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та зазначає, що електронними засобами зв'язку, позивач направляв Підприємству копію довіреності від 06.06.2016, якою директору з капітального будівництва ОСОБА_1 надані повноваження на підписання спірного правочину. Відповідач долучив до матеріалів справи копію наявної в нього копії довіреності. Крім того, Підприємство зауважує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація щодо наявності обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, на які посилається позивач у позовній заяві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статті 203 ЦК України, відповідно до якої: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція міститься у пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У преамбулі спірного договору зазначено, що він з боку позивача укладений в особі директора з капітального будівництва ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 06.06.2016. З розділу 12 спірного правочину «Юридичні адреси і банківські реквізити сторін» вбачається, що підпис ОСОБА_1 скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Тріада».

Згідно з частиною 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (частина 2 статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Частиною 3 статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Позивач у позовній заяві зазначає, що довіреність директору з капітального будівництва ОСОБА_1 від 06.06.2016 на підписання спірного правочину не надавалась, при цьому зауважив у судових засіданнях, що журнал реєстрації таких довіреностей у Товариства відсутній.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. (частини 1, 3 статті 244 Цивільного кодексу України).

Статтею 246 Цивільного кодексу України визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Так, відповідно до довіреності від 06.06.2016, виданої директором ТОВ "БМК ТРІАДА" ОСОБА_3 уповноважено ОСОБА_1 укладати та підписувати договори підряду та субпідряду у капітальному будівництві. Довіреність видана терміном на 3 роки з правом передоручення.

Статтею 248 Цивільного кодексу визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала;3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю;4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Таким чином, на момент укладання спірного правочину - 15.09.2016 - строк дії довіреності від 06.06.2016, не закінчився. При цьому суд відзначає, що позивачем належними та допустимими доказами не спростовано факт існування такої довіреності, сама по собі відсутність запису в журналі реєстрації про видачу такої довіреності, або відсутність такого журналу в Товариства не свідчить про те, що така довіреність не видавалась.

Припис абзацу 1 частини 3 статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини 1 статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення оплати, прийняття робіт).

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

За умовами пункту 1.1 спірного договору Субпідрядник виконує комплекс робіт з утеплення та оздоблення фасадів з матеріалів Генпідрядника на будівництві об'єкту: "Група житлових будинків по вул. Привокзальна, 2В у м. Бориспіль, Київської області (житлові будинки №1,2)", а Генпідрядник зобов'язується прийняти вказані роботи і вчасно та в повному обсязі оплатити їх вартість.

На виконання умов укладеного правочину позивач передав у роботу матеріали, що підтверджується відповідними видатковими накладними, які долучені до матеріалів справи.

Пунктом 2.3. договору передбачений наступний порядок розрахунків: «Протягом 10 банківських днів після підписання цього Договору Генпідрядник перераховує на розрахунковий рахунок Субпідрядника аванс в сумі - 50 000,00 грн, у тому числі ПДВ-20% - 8 333,33 грн. Подальша оплата проводиться щомісячно за фактично виконані роботи згідно довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3) на протязі 5 банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт».

На виконання умов пункту 2.3. договору позивач 24.10.2016 здійснив передоплату у розмірі 100 000,00 грн, на чому представник відповідача також наголошувала в судових засіданнях.

Надалі ТОВ "МАГУРА-БУД" виконав комплекс будівельних робіт з утеплення та оздоблення фасадів на загальну суму 4 177 152,43 грн. Роботи на вказану вартість є повністю прийнятими, що підтверджується підписаними відповідними Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та Актами приймання виконаних будівельних робіт за відповідні періоди, а саме з жовтня 2016 року по листопад 2017 року.

У зв'язку зі зміною обсягів робіт та уточнення одиничних розцінок на виконання робіт з утеплення та оздоблення фасадів 16.03.2017 між ТОВ "МАГУРА-БУД" та ТОВ "БМК ТРІАДА" було укладено додаткову угоду №1 до договору підряду №15/09-2016 від 15.09.2016, якою внесено зміни до п.1.1 та п.1.2. спірного правочину, а саме збільшено об'єми робіт та їх орієнтовну загальну вартість. Зазначена угода із додатками підписана директором ТОВ "БМК ТРІАДА" - ОСОБА_3, що засвідчує його обізнаність про існування договору та його безпосередній зміст.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач своїми діями щодо виконання договору шляхом підписання актів приймання виконаних робіт, оплати вартості виконаних робіт та підписанням додаткової угоди тим самим схвалив спірний договір підряду від 15.09.2016.

Таким чином, суд вказує, що спірний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільним та відповідає їхній внутрішній волі, тобто відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БМК Тріада" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магура-Буд" про визнання договору підряду № 15/09-2016 від 15.09.2016 недійсним - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Тріада".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.02.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ