ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2019 р. Справа№ 911/1419/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Суліма В.В
суддів: Коротун О.М.
Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.
за участю представників сторін:
від позивача: Волчек Н.М. довіреність № 1651/18 від 28.11.2018 року;
від відповідача: Матієнко О.Б. довіреність № 14 від 04.01.2019 року,
розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 року (дата підписання повного тексту 24.09.2018)
у справі № 911/1419/17 (суддя: Христенко О.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 28 027,86 грн

Встановив
Приватне акціонерне товариство Страхова компанія АХА Страхування (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 28 027,86 грн.
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо відшкодування позивачу у повному обсязі виплаченого страхового відшкодування за страховим випадком, а саме дорожньо-транспортною пригодою, що відбулась 22.07.2016 року о 18 год. 27 хв. по вул. Окружна у місті Києві за участю транспортного засобу - автомобіля „Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав і перебував під керуванням ОСОБА_1 , майнові інтереси якої, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням вказаним транспортним засобом були застраховані згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту Все включено № 079а6ц7 від 30.03.2016 року, укладеним між власником вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 та ПрАТ Страхова компанія АХА Страхування, та транспортного засобу - автомобіля ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належав Військовій частині НОМЕР_1 і перебував під керуванням ОСОБА_2 .
Оскільки ОСОБА_2 під час вчинення ДТП знаходився в трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 та виконував свої трудові, службові обов`язки, то позивач вважає, що в даному випадку необхідно застосувати вимоги ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, а саме, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, якою і є Військова частина НОМЕР_1 .
Рішенням Господарського суду Київської області від 30.08.2017 року у справі № 911/1419/17 позов задоволено повністю, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування 28 027,86 грн страхового відшкодування та 1600,00 грн судового збору.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 року рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2017 року у справі № 911/1419/17 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23.04.2018 року рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 року у справі №911/1419/17 скасовано, справу №911/1419/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області. Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд зазначив, що судами не було встановлено обставин, що стали причиною подвійного складання дефектної відомості по відновленню транспортного засобу, з різницею майже в місяць, не встановлено, чи продовжував автомобіль експлуатуватись після складання першої дефектної відомості від 05.08.2016 року, тобто не встановлено обставин щодо повторного відновлення автомобіля на суму 5 710,98 грн.
Господарський суд Київської області частково задовольнив позов Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування своїм рішенням від 10.09.2018 (повний текст рішення складено 24.09.2018 року) та присудив до стягнення з з Військової частини НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування 22 316, 88 грн страхового відшкодування, в решті позовних вимог відмовив.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі в частині стягнення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.
Крім того, скаржник зазначив, що право вимоги щодо стягнення суми збитків від відповідача, спричинених внаслідок ДТП в розмірі 28027,86 грн від потерпілої особи до позивача не перейшло, оскільки при подачі позовної заяви, в якості письмових доказів, позивачем не була надана повна копія договору добровільного страхування неземного транспорту, при витребуванні судом повного тексту договору позивачем було надано копію іншого договору.
Також, скаржник вказав, що сума відшкодування повинна була бути складена кваліфікованим оцінювачем (спеціалістом автотоварознавце, з обов`язковим врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 справу № 911/1419/17 року передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 року відновлено Військовій частині НОМЕР_1 пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 року у справі № 911/1419/17.
У судовому засіданні 30.01.2019 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.
Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 22.07.2016 року о 18 год. 27 хв. по вул. Окружна у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав і перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_1 (прізвище до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , що підтверджується витягом від 18.07.2017 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища) та автомобіля ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належав Військовій частині НОМЕР_1 і перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_2 .
На момент скоєння ДТП право власності ОСОБА_4 на транспортний засіб автомобіль Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , наявним у матеріалах справи.
На момент скоєння ДТП транспортний засіб автомобіль ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належав Військовій частині НОМЕР_1 , був під керуванням ОСОБА_2 , який працював у Військовій частині НОМЕР_1 та під час ДТП виконував свої трудові обов`язки, що підтверджується довідкою № 97037155 від 12.08.2016 року 9 Роти 1 Батальйону УПП НП у м. Києві.
Вищевказані обставини та обставини ДТП і наявність вини фізичної особи ОСОБА_2 у скоєнні вищевказаної ДТП та у завданні майнової шкоди ОСОБА_4 внаслідок скоєння ДТП, підтверджуються постановою Солом`янського районного суду м. Києві від 15.09.2016 року у справі № 760/13512/16-п.
На момент скоєння ДТП майнові інтереси ОСОБА_4 , пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом автомобілем Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту „Все включено № 079а6ц7 від 30.03.2016, укладеним між власником вказаного транспортного засобу ОСОБА_5 та ПрАТ Страхова компанія АХА Страхування.
05.08.2016 року було складено акт огляду транспортного засобу автомобілю „Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому було зазначено пошкодження кришки багажника. ТОВ Кий авто холдінг (СТО) виставлений рахунок № 16081028 від 10.08.2016 на суму 22316,88 грн щодо ремонту автомобіля.
Крім того, 26.09.2016 року було складено другий акт огляду транспортного засобу автомобілю „Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому було зазначено пошкодження механізму склоочисника заднього. ТОВ Кий авто холдінг (СТО) виставлений рахунок № 16100546 від 05.10.2016 на суму 5 710,98 грн щодо заміни мотору електричного та механізму склоочисника заднього.
Таким чином, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 28 027, 86 грн, що підтверджується актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 05.08.2016 року, актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 26.09.2016 року, рахунком-фактурою № 16081028 від 10.08.2016 року, рахунком-фактурою № 16100546 від 05.10.2016 року (наявні в матеріалах справи).
Так, позивачем, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування та страхових актів № АХА2143837 від 12.08.2016 року та № АХА2170201 від 07.10.2016 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 28 027, 86 грн
Зазначені кошти були виплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями № 261370 від 15.08.2016 року на суму 22 316,88 грн та № 273912 від 10.10.2016 року на суму 5710,98 грн (наявні в матеріалах справи).
Таким чином, у зв`язку із виплатою ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 28 027,86 грн відповідно до умов договору страхування, до позивача перейшло право вимоги виплаченого ОСОБА_1 страхового відшкодування до Військової частини НОМЕР_1 , що є в даному випадку відповідальною особою за заподіяну шкоду, оскільки транспортний засіб автомобіль ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебував у його користуванні і ДТП сталася з його вини.
Разом з цим, за твердженням позивача пошкодження механізму склоочисника заднього - це прихований недолік, який не було виявлено при огляді автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 05.08.2016, а було виявлено при його подальшій експлуатації та зафіксовано цей факт 26.09.2016 року.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, з пошкодженої двері задньої (двері багажника) було демонтовано всі деталі, в тому числі склоочисник та його механізм, що підтверджується ремонтною калькуляцією від 10.08.2016 та фото доказами (наявні в матеріалах справи).
Тобто, позивачем не доведено, що пошкодження механізму склоочисника заднього сталося в ДТП 22.07.2016 року, а не в результаті проведених у серпні-вересні 2016 року ремонтних робіт задньої двері (двері багажника) автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
З огляду на викладене, як правильно встановлено судом першої інстанції позовні вимоги в частині стягнення відповідача на користь позивача 5710,98 грн не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Статтею 993 Цивільного кодексу України закріплено положення, згідно з яким до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічні вищевказані норми Цивільного кодексу України закріплені у ст.ст. 16, 25, 27 Закону України Про страхування.
Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Джерелом підвищеної небезпеки згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Тобто, позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Нормами ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 1.6. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Колегія суддів, не приймає як належне твердження скаржника, що сума відшкодування повинна була бути складена кваліфікованим оцінювачем (спеціалістом автотоварознавце, з обов`язковим врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з огляду на наступне.
Так, згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, під фізичним зносом КТЗ (його складників) розуміється утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).
Відповідно до п. 8.2 вказаної Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.
Для відновлення попереднього стану пошкодженого транспортного засобу автомобіля „Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було використано нові комплектуючі частини, а саме задні двері (кришка багажника), що підтверджується ремонтною калькуляцією від 10.08.2016 року та актом виконаних робіт від 26.09.2016 року.
Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту Все включено № 079а6ц7 від 30.03.2016, укладеного між власником транспортного засобу ОСОБА_5 та позивачем, при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків на базі СТО за вибором страховика, за вирахуванням встановленої в Договорі франшизи.
Відповідно до абзацу 10 ч. 2 ст.7 зазначеного Закону, проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, визначення збитків або розміру відшкодування саме у випадках, встановлених законом.
відповідачем не наведено норми Закону, яка б передбачала обов`язковість проведення оцінки для визначення збитків або розміру відшкодування саме за результатами дорожньо-транспортної пригоди.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що відповідача не погоджуючись із вартістю відновлювального ремонту та проведенням ремонтних робіт зазначених у калькуляціях та актах виконаних робіт, складених Товариством з обмеженою відповідальністю Кий авто холдинг (СТО), не заявляв клопотання про призначення судової експертизи транспортного засобу.
Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що при витребуванні судом повного тексту договору позивачем було надано копію іншого договору, колегія суддів відзначає наступне.
Так, позивачем був наданий, а судом залучений до матеріалів справи, договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 079а6ц7 від 30.03.2016 року, укладений між власником транспортного засобу Щупаченко Т.С. та позивачем. Дата, номер, сторони, предмет договору відповідають зазначеним у позовній заяві. Доказів не укладення, розірвання або визнання недійсним вказаного договору, відповідачем до суду не надано, що в свою чергу не спростовує висновки суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог у розмірі 22 316,88 грн.
Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.
При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 року у справі №911/1419/17 залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №911/1419/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

М.Г. Чорногуз

Дата складення повного тексту 11.02.2019 року.