ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2019 р. Справа№ 910/10143/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №8-31-3118 від 02.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1335/18 від 05.11.2018) Фонду соціального страхування України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018

у справі №910/10143/17 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт»

до Фонду соціального страхування України

про стягнення 3 816 179,95 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ордер серія АА № 100748 від 02.11.2018

ОСОБА_3 директор, наказ № 1 від 01.04.2004

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 30-08-1 від 09.01.2019

ОСОБА_5, довіреність № 29-08-1 від 09.01.2019

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення 3 816 179,95 грн, з яких 1 909 926,60 грн основного боргу, 132 029,26 грн пені, 236 043,01 грн 3% річних, 1 538 181,08 грн інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав договірні зобовязання в частині оплати наданих послуг за договором про надання послуг повязаних з базами даних (послуги з введення в дослідну експлуатацію Єдиного електронного реєстру листків непрацездатності (2-й етап), код ДК 016-97:72.40.1) №1135/10/12 від 05.12.2012. У звязку з цим позивачем нараховано пеню відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, а також 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» 1 909 926,60 грн основного боргу, 129 938,38 грн пені, 235 942,76 грн 3% річних, 1 538 181,08 грн інфляційних втрат та 57 209,83 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 замінено Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на правонаступника - Фонд соціального страхування України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2017 у справі №910/10143/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі №910/10143/17 скасовано та справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017, Верховний Суд вказав, що при новому розгляді справи судам належить забезпечити сторонам рівні права для встановлення фактичних обставин виконання обсягу та якості наданих позивачем послуг, з проведенням за необхідності судової експертизи, дослідити відповідність даного договору законодавству про тендерні закупівлі, яке діяло на момент його укладення, реальність намірів сторін щодо виконання зобов'язань за договором та фактичне виконання позивачем прийнятих на себе обов'язків, що вимагають складення актів приймання-передачі наданих послуг по окремих областях, як визначено Календарним планом, що є додатком №1 до Договору.

Під час нового розгляду справи від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності, в якій він зазначає про те, що строк позовної давності щодо невиконання та неналежного виконання договору №1135/10/12 від 05.12.2012 закінчився 01.04.2016.

Також, від позивача надійшла заява про визнання поважними причин пропущення позовної давності та захист порушеного права. Позивач просив врахувати ту обставину, що невизнання відповідачем свого обовязку щодо сплати вартості наданих послуг та ініціювання ним іншого судового спору (справа № 910/20563/13) поставило під сумнів факт надання послуг за вищевказаним договором. Так, позивач посилається на те, що у зв'язку з довготривалим розглядом спору у справі № 910/20563/13 ним не могло бути предявлено позов у даній справі. Після остаточного вирішення спору у справі №910/20563/13 та набрання судовим рішенням законної сили, Товариство з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду соціального страхування України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» 1 909 926,60 грн основного боргу, 129 938,38 грн пені, 235 942,76 грн 3% річних, 1 538 81,08 грн інфляційних втрат та 57 209,83 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 548, 610, 612 ЦК України та визнаючи причини пропуску строку позовної давності поважними, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми основного боргу, правомірності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Разом з тим, місцевим господарським судом було здійснено перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, та позовні вимоги в цій частині задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач Фонд соціального страхування України, 03.10.2018 подав апеляційну скаргу №8-31-3118 від 02.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1335/18 від 05.11.2018), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі №910/10143/17 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом було здійснено вибіркове дослідження доказів. Так, на думку відповідача, суд першої інстанції не врахував наявні у справі докази щодо надання відповідачем вмотивованої відмови від підписання актів наданих послуг. Також, за твердженням апелянта, місцевий господарський суд не надав належної оцінки наданому відповідачем висновку Київської незалежної судово-експертної установи від 21.11.2016 №2005, згідно з яким послуги, передбачені договором № 1135/10/12 від 05.12.2012, надані позивачем не у повному обсязі. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про проведення судової компютерно-технічної експертизи. При цьому, апелянт наполягає на тому, що строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог сплив 06.04.2016 та 22.06.2016.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 справа № 910/10143/17 та апеляційна скарга №8-31-3118 від 02.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1335/18 від 05.11.2018) Фонду соціального страхування України передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду соціального страхування України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі №910/10143/17, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, пояснень тощо.

20.11.2018 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, а доводи, викладені у ній непідтвердженими. Так, позивач зазначає, що судом першої інстанції було правомірно відхилено висновок Київської незалежної судово-експертної установи від 21.11.2016 №2005 як доказ у справі, оскільки він базується не на даних встановлення продукту в закладах, а на даних використання цього продукту закладами, що, на думку позивача, не стосується предмету спору. Крім того, позивач вважає необґрунтованим клопотання відповідача про призначення судової експертизи, виходячи з того, що необхідність у спеціальних знаннях відсутня, оскільки факт надання послуг в повному обсязі підтверджується документами, що містяться у справі. Також, позивач зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано визнано поважними причини пропущення строку позовної давності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 справу №910/10143/17 призначено до розгляду на 21.12.2018.

20.12.2018 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 оголошено перерву до 09.01.2019, надано сторонам можливості подати до суду пояснення щодо заявленого клопотання про призначення експертизи, зокрема щодо узгодження експертної установи та визначення питань, роз'яснення яких на їх думку, потребує висновку експерта.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 у задоволенні клопотання Фонду соціального страхування України про призначення судової експертизи у справі №910/10143/17 відмовлено з мотивів його необґрунтованості, по справі оголошено перерву до 31.01.2019.

Представники відповідача в судовому засіданні 31.01.2019 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні 31.01.2019 заперечили проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, та просили рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

05.12.2012 між Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (замовник, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» (виконавець, позивач у справі) укладено договір № 1135/10/12 про надання послуг пов'язаних з базами даних (послуги з введення в дослідну експлуатацію Єдиного електронного реєстру листків непрацездатності (2-й етап), код ДК 016-97:72.40.1) (далі за текстом договір № 1135/10/12 від 05.12.2012).

Відповідно до п. 1.1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобовязується надати послуги, повязані з базами даних (послуги з введення в експлуатацію Єдиного електронного реєстру листків непрацездатності (2-й етап), код ДК 016-97:72.40.1) у кількості, термінах та за ціною, що визначені в Календарному плані надання послуг та Кошторисі витрат. Під наданням послуг із введенням в дослідну експлуатацію Єдиного електронного реєстру листків непрацездатності розуміється: проведення загального настановчого семінару (ознайомлення з метою та можливостями проекту; надання методичних рекомендацій щодо технічного забезпечення проекту; надання рекомендацій щодо організації роботи над проектом), впровадження (надання необхідної кількості ліцензій, комп'ютерних програм; інсталяція програмного забезпечення; налаштування програмного забезпечення; проведення інструктажу з принципом роботи програмних продуктів; відпрацювання передачі інформації про видані листки непрацездатності з локальних баз даних закладів охорони здоров'я до центральної бази даних Фонду), проведення навчально-методичного семінару (відповіді на запитання учасників проекту), технічна підтримка.

У відповідності до п. 2.1 договору загальна ціна цього договору у відповідності із протоколом погодження договірної ціни (Додаток № 3 до цього договору) та Кошторисом витрат (Додаток № 2 до договору) складає 9 592 000,00 грн, в тому числі ПДВ 1 598 666,65 грн.

Відповідно до п. 2.3 договору оплата вартості послуг здійснюється замовником поетапно шляхом попередньої оплати (авансування) у розмірі 30% від їх вартості протягом 5 банківських днів з дати підписання цього договору. Датою платежу є день перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з п. 2.4 договору виконання зобов'язання щодо надання послуг здійснюється виконавцем згідно із термінами, що вказані в календарному плані надання послуг. Остаточний розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 5 банківських днів з дати підписання актів передачі-приймання послуг або на умовах п. 3.3 цього договору.

Додатком № 2 до договору № 1135/10/12 від 05.12.2012 (Кошторис витрат) сторони визначили перелік областей надання послуг, кількість закладів, в яких надаються послуги у кожній області, та вартість надання послуг (з урахуванням кількості закладів, в яких надаються послуги), а також погодили найменування послуг та загальну вартість послуг у сумі 9 592 000,00 грн.

Додатком № 3 до договору № 1135/10/12 від 05.12.2012 (Протокол погодження договірної ціни) сторони погодили, що розмір договірної ціни за вказаним договором становить 9 592 000,00 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом, 17.12.2012 відповідач, на виконання п. 2.3. договору, сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 2 877 600,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору виконавець передає, а замовник приймає послуги по мірі їх виконання, зокрема, за кожним з розділів календарного плану надання послуг (Додаток №1 до договору). Після виконання чергового етапу робіт, визначеного у календарному плані надання послуг (Додаток № 1), виконавець передає замовникові акт передачі-приймання послуг в двох екземплярах, які підписані виконавцем.

Відповідно до п. 3.2 договору замовник протягом 15 робочих днів з дня отримання від виконавця відповідного акту зобов'язаний підписати даний акт або направити виконавцю письмову мотивовану відмову від прийняття послуг із зазначенням переліку недоліків.

Згідно з п. 3.3 договору якщо замовник не виконає вимоги п. 3.2 цього договору у визначений термін, послуги, зазначені в акті, вважаються прийнятими і замовник зобов'язаний їх оплатити у повному обсязі відповідно до умов цього договору протягом 15 робочих днів з моменту отримання відповідного акту.

31.01.2013 між сторонами було укладено Додатковий договір № 2 до договору №1135/10/12 від 05.12.2012, яким сторони виклали п. 8.1 договору у новій редакції, зазначивши, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін і діє до 31.03.2013. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань, що виникли під час його виконання.

Дослідивши зміст договору № 1135/10/12 від 05.12.2012, який укладений між Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Товариством з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт», колегія суддів дійшла висновку про те, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за результатами виконання послуг складено та підписано акти передачі-приймання послуг № 1 та № 2 згідно договору №1135/10/12 від 05.12.2012 на загальну суму 4 787 526,60 грн (т. 1, а.с. 42-45). Факт отримання вказаних актів відповідачем не заперечується. Зокрема, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що 24.05.2013 ним у відповідності до п. 3.2. договору було направлено мотивовану відмову від підписання актів.

Так, у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 у справі №910/20563/13 було встановлено, що замовник відповідні акти не підписав та, водночас, не направив відповідачу мотивованої письмової відмови від прийняття послуг із зазначенням переліку недоліків у терміни передбачені договором. Натомість, в подальшому між сторонами відбувалось листування з приводу надання деталізованих звітів, в тому числі по кожному етапу договору, сплаті заборгованості, пені та штрафних санкцій. Вказані обставини в порядку приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач факт надання послуг у наведеному в актах №1 та №2 обсязі заперечує та стверджує, що програмне забезпечення встановлено у значно меншій кількості медичних закладів.

Місцевим господарським судом встановлено, що в період з 14.05.2014 по 04.08.2014 Державною фінансовою інспекцією України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01.10.2011 по завершений звітний місяць 2014 року. ОСОБА_6 ревізії від 11.08.2014 №04-23/18 вбачається, що під час ревізії Держфінінспекцією України з метою перевірки фактичної наявності комп'ютерних програм та проведення навчання персоналу направлено запити до 2434 закладів охорони здоров'я Вінницької, Волинської, Донецької, Львівської, Полтавської, Чернівецької та Чернігівської областей. Державна фінансова інспекція дійшла висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» надано обґрунтовані пояснення, що у зв'язку з відсутністю в частині установ комп'ютерного обладнання для встановлення програмного забезпечення, позивачем виконано договірні зобов'язання у тих об'ємах, у яких було можливо, а саме: впроваджено його у 1413 закладах охорони здоров'я з 2831 (у зв'язку з чим до Держфінінспекцією України у висновках на заперечення до акта ревізії фінансово-господарської діяльності Фонду виключено з акта твердження щодо невиконання ТОВ «Медіасофт» договірних зобов'язань). Наведене підтверджується листом Державної фінансової інспекції України від 29.09.2014 №04-14/1343 (т. 9 а.с.82).

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що місцевий господарський суд безпідставно відхилив наданий відповідачем доказ висновок Київської незалежної судово-експертної установи №2005 від 21.11.2016, відповідно до якого фактично надані ТОВ «МедіаСофт» послуги, передбачені по Договору №1135/10/12 від 05.12.2012 надані не в повному обсязі. Вказане твердження апеляційним господарським судом не приймається, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно зі ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається зі змісту висновку Київської незалежної судово-експертної установи №2005 від 21.11.2016, критерієм оцінки обсягу виконання робіт за Договором №1135/10/12 від 05.12.2012 було обрано кількість закладів охорони здоров'я, від яких до Єдиного електронного реєстру листків непрацездатності було за час експлуатації системи подано дані (т.6 а.с. 159). Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок був здійснений не на підставі безпосереднього огляду та дослідження програмного забезпечення на місцях в регіонах, а тільки на підставі огляду внесення даних до досліджуваного реєстру. При цьому, експертом не була взята до уваги та обставина, що певна кількість користувачів реєстру могли не вносити дані з причин відсутності відповідного обладнання.

Крім того, загальновідомою в розумінні ст. 75 ГПК України є обставина неможливості доступу до медичних закладів, розташованих у певних регіонах Донецької та Луганської області, в той час як майже 50% від загальної кількості програмного забезпечення, що підлягало встановленню в межах Договору, припадає саме на медичні заклади, які розташовані на даній території.

Тобто, вказаний висновок базується не на даних встановлення продукту в закладах, а на даних використання цього продукту закладами, що не є предметом доказування у даній справі. До того ж, висновок Київської незалежної судово-експертної установи №2005 від 21.11.2016 суперечить іншим доказам у справі, зокрема листу Державної фінансової інспекції України від 29.09.2014 №04-14/1343, згідно з яким позивачем виконано договірні зобов'язання у тих об'ємах, у яких було можливо.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не приймає доводи апелянта про те, що місцевим господарським судом безпідставно було відхилено наданий відповідачем висновок Київської незалежної судово-експертної установи №2005 від 21.11.2016, та відповідачем не доведено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» програмне забезпечення встановлено у значно меншій кількості медичних закладів, ніж це зазначено у актах наданих послуг.

Стосовно посилання апелянта на безпідставну відмову місцевого господарського суду у задоволенні клопотання про проведення компютерно-технічної експертизи судова колегія Північного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 98 ГПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно з ч.1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

ОСОБА_6 сукупності наведених норм вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про документальне підтвердження фактів з розгляду даного спору, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Однак, оскільки фактичні обставини справи підтверджуються у повній мірі іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема актами приймання-передачі, технічними актами здачі-приймання послуг, листом Державної фінансової інспекції України від 29.09.2014 №04-14/1343, а також враховуючи той факт, що для проведення експертизи виникає необхідність дослідження безпосередньо комп'ютерів, на які встановлювався такий програмний продукт, що внаслідок неспроможності доступу до медичних закладів, розташованих у певних регіонах Донецької та Луганської області, здійснити неможливо, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи.

Таким чином, виходячи із встановлених у даній справі обставин справи та наявних в матеріалах доказів, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем в порядку ст. 74 ГПК України підтверджено факт надання послуг згідно договору № 1135/10/12 від 05.12.2012 на загальну суму 4787526,60 грн (з яких в порядку авансу замовником було оплачено 2877600,00 грн).

Разом з цим, місцевий господарський суд, ухвалюючи в даній справі оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності з поважних причин. Проте, з наведеними висновками судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено апеляційним господарським судом, відповідач повинен був оплатити послуги, надані позивачем за актом № 1 приймання-передачі послуг на суму 417 7650,60 грн, у строк до 05.04.2013 включно, а послуги, надані за актом № 2 приймання-передачі послуг на суму 609 876,00 грн, відповідач повинен був оплатити у строк до 21.06.2013 включно. Таким чином, строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог сплив 06.04.2016 та 22.06.2016 відповідно. Позивач звернувся до суду з даним позовом 21.06.2017, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У заяві про визнання поважними причин пропущення позовної давності та захист порушеного права позивач зазначив, що відповідач від початку не визнавав свого обов'язку щодо сплати вартості наданих послуг та ініціював судовий спір (справа №910/20563/13) про стягнення передоплати з Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт», поставивши під сумнів факт надання послуг. В межах вказаної справи в 2014 році Вищим господарським судом України були скасовані рішення Господарського суду Івано-Франківської області та постанова Львівського апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення передоплати, та направлено справу на новий розгляд. У 2015 році Господарським судом Івано-Франківської області прийнято рішення про задоволення позову Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» в частині стягнення передоплати за Договором що, на думку позивача, виключало можливість звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором № 1135/10/12 від 05.12.2012. Після перегляду постанови Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 у справі №910/20563/13 в касаційному порядку та розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» в найкоротший термін звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що саме наявність рішень першої та касаційної інстанцій, які прямо ставили під сумнів можливість стягнення заборгованості за надані послуги, стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в 2017 році.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що існування спору між сторонами про стягнення передоплати з Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» за договором № 1135/10/12 від 05.12.2012 не є обєктивною підставою, незалежною від позивача, яка істотно утруднювала своєчасне подання позову, оскільки він не був позбавлений можливості заявити свої вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 1 909 926,60 грн під час розгляду справи №910/20563/13 шляхом подання зустрічного позову про стягнення боргу за фактично надані послуги. Також дані обставини не виключали можливості звернутися з відповідним позовом в межах строку позовної давності.

Твердження позивача про те, що перебіг строку позовної давності розпочався 31.08.2015, тобто з дати набрання законної сили постанови Львівського апеляційного господарського суду у справі №910/20563/13, якою, на думку позивача, підтверджено наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» правових підстав для стягнення заборгованості, судова колегія відхиляє, оскільки закон не повязує виникнення правових підстав для стягнення заборгованості з набранням законної сили судовим рішенням, та відповідні підстави виникають з моменту порушення стороною своїх зобовязань за відповідним договором і порушення прав іншої сторони на отримання належного за договором.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності переривався визнанням боргу відповідачем, про що, на думку позивача, зазначено у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 у справі №910/20563/13, також відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки в межах розгляду справи №910/20563/13 судом розглядався обсяг послуг, наданих відповідно до договору № 1135/10/12 від 05.12.2012 в межах суми сплаченого авансу, в той час як предметом розгляду у даній справі є надання послуг у більшому обсязі. Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять визнання Фондом соціального страхування України боргу перед Товариством з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» за актами № 1 та № 2 до договору № 1135/10/12 від 05.12.2012.

З огляду на приписи ст. ст. 256, 261, 264 ЦК України подання позову Фондом соціального страхування України про стягнення передплати з Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» перериває строк позовної давності за захистом прав Фонду, однак не перериває строк позовної давності для Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт». Відтак, очікування результатів розгляду справи за позовом Фонду соціального страхування України до Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» не може бути визнано поважною причиною пропуску строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом помилково не було застосовано наслідки спливу строку позовної давності, оскільки наведені позивачем підстави не можуть бути визнані поважними в розумінні присів ч. 5 ст. 267 ЦК України.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог є таким, що був зроблений при неповному зясуванні усіх обставин, які мають суттєве значення для справи, з незастосуванням норм матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі №910/10143/17 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі №910/10143/17 скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» (76018, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вулиця Галицька, будинок 32, офіс 21, ідентифікаційний код 32872704) на користь Фонду соціального страхування України (04070, м. Київ, вулиця Боричів Тік, будинок 28, ідентифікаційний код 40210180) 85 815 (вісімдесят пять тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн 00 коп. судового збору, понесеного у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу №910/10143/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 06.02.2019