ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1148/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіна О.В. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

розглянувши у письмову провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент»

на рішення господарського суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року (суддя Колодій Н.А.) у справі № 908/1148/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент»

до Запорізької митниці ДФС

про стягнення 12735,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Технохімреагент звернувся до Запорізької митниці ДФС із позовом про стягнення 12735 грн. 59 коп. відшкодування шкоди, яка полягає у порушенні презумпції правомірності рішень платника податків.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Технохімреагент звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнувши з Державного бюджету України на користь позивача 12 735,59 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи.

Зокрема, апелянт вважає, що суд не зясував обставину щодо листа митниці №18/11/08-70-19, яким відповідач визнав розмір суми, яка підлягала поверненню позивачу.

Апелянт посилається на неврахування судом презумції правомірності рішень платника податку у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податку або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь як платника податку, так і контролюючого органу.

Апелянт зазначає, що суд не зазначив підстав не застосування рішення Європейського Суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі « Щокін проти України», згідно якого вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок невиконання посадовцем митниці приписів ст. 4, ст. 56 ГПК України, він був позбавлений можливості отримати повернення помилково та/або надмірно сплачених сум грошового зобовязання, що на його думку, є збитками.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач - Запорізька митниця ДФС просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду без змін.

Також у відзиві відповідач послався на те, що заява позивача від 15.04.2016 №333/01-16 ТОВ Технохімреагент була розглянута митницею та на підставі п. 11 Розділу III Порядку № 618 Листом від 27.04.2016 № 718/11/08-70-19 Запорізькою митницею ДФС було надано відповідь про відсутність підстав для повернення коштів з бюджету, оскільки за ТОВ Технохімреагент обліковується податковий борг.

ТОВ Технохімреагент неодноразово звертався до митниці про повернення коштів за МД № 112050000/2013/017476 та № 112050000/2012/019485, однак, враховуючи наявність боргу або надання заяв не за встановленою формою, митницею надавались відповідні відповіді на підставі п. 11 Розділу III Порядку №618.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17.12.2018 справа була розподілена на колегію суддів у складі: головуючого судді Березкіної, О.В. (доповідач), суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.

У звязку з перебуванням у відпустці суддів Кузнецова В.О., Вечірка І.О. на підставі розпорядження керівника апарату суду №42/19 від 09.01.2019 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа була розподілена на колегію суддів у складі: головуючого судді Березкіної, О.В. (доповідач), суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

Відповідно до частин 1, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даному спорі ціна позову становить 12735,59 грн., що менше від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01.01.2019 ця сума дорівнює 192100 грн.), отже, справа в суді апеляційної інстанції підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №908/1148/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2018.

Розгляд апеляційної скарги визначено провести відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та повноту з'ясування і доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дослідивши матеріали справи, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та позовної заяви, внаслідок скасування рішень Запорізької митниці КТ-130-2013, КТ-103-2013, 112050000/2012/000571/2, 112050000/2013/000558/2 виникла «переплата»:

- за ВМД 112050000/2013/017476 від 05.07.2013 ( 020-19,10 грн.; 028-5657,55 грн.) переплата внаслідок скасування корегування митної вартості;

- за ВМД 112050000/2013/017476 від 05.07.2013 ( 020-1395,93 грн.; 028-279,19 грн.) переплата внаслідок скасування рішення про визначення коду товару КТ-103-2013;

- за ВМД 112050000/2012/019485 від 31.08.2012 ( 020-1035,35 грн.; 028-4348,47 грн.) переплата внаслідок скасування корегування митної вартості, а усього на загальну суму 12 735,59 грн.

Звертаючись до Запорізької митниці ДФС із позовом про стягнення 12735 грн. 59 коп., позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» посилався на те, що ця сума є збитками, які заподіяні підприємству внаслідок дій посадовця Запорізької митниці, які полягають у порушенні презумпції правомірності рішень платника податків, спричинені шкоди майновим інтересам позивача, яка полягає в позбавленні позивача його майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд Запорізької області виходив з того, що повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів і органів державного казначейства, та здійснюється ними з дотриманням спеціальної процедури, врегульованої чинним законодавством, тому суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів, в тому числі в якості збитків, оскільки такі кошти не є збитками відповідно до ст. 22 ЦК України та не підлягають відшкодуванню в порядку ст.1173 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення матеріальної шкоди, як завданої неправомірними діями відповідача - Запорізької митниці в особі її посадових осіб.

До позовної заяви позивачем надано лише копію листа ТОВ « Технохімреагент» від 15.04.2016 року та відповідь митниці від 27.04.2016 року, проте, в позовній заяві позивач посилається на дві митні декларації (№112050000/2013/017476 та № 112050000/2012/019485), два рішення про визначення митної вартості товару (№112050000/2012/000571/2 та № 112050000/2013/ 000558/2) та два рішення про визначення коду товару ( № КТ-03-2013 та № КТ-130-2013), які до суду не надано.

З копії листа ТОВ « Технохімреагент» від 15.04.2016 року та відповіді митниці від 27.04.2016 року вбачається, що мова йде лише про одну митну декларацію - № 112050000/2013/017476. Інші докази позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2013 року у справі № 808/8051/13-а, залишеною без змін Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду України від 03.02.2015 року, скасовано рішення від 05.07.2013 року № 112050000/2013/000558/2 про коригування митної вартості товару.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 року, скасована постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року у справі № 0870/9571/12, визнано протиправними дії митниці щодо винесення рішення про коригування митної вартості та скасовано рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 30.08.2012 № 112050000/2012/000571/2.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року у справі № П/808/276/14 визнано протиправним та скасовано рішення про визначення коду товарів від 06.08.2013 № КТ- 30-2-13.

08.01.2013 року позивачем до митного контролю для митного оформлення заявлено МД № 112050000/2013/000174 на товари : хлориди бензалконію 50% та дідеціл-демитил-хлорид-амонію 50% за кодом згідно УКТЗЕД НОМЕР_1, за яким митницею було прийнято рішення про визначення коду товарів від 06.08.2013 № КТ-30-2013.

По рішенню про визначення коду товарів була оформлена митна декларація № 112050000/2013/001449 від 29.01.2013. По даній декларації кошти були повернені митницею шляхом складання висновків від 15.04.2016 року № 43 та № 44.

По декларації № 112050000/2013/001449, відповідно до якої було винесено рішення про визначення коду товару КТ-130-2013 замість відкликаного рішення про визначення коду товарів № КТ-130-2013 кошти підприємством не сплачувались, що вбачається з рішення суду у справі № 910/490/16.

Вирішуючи спір на підставі наданих сторонами доказів, суд зазначив наступне.

Майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Статтями 1173,1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відтак, враховуючи викладене, для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої зазначеними положеннями законодавства, судам необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки, складу і розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Разом з цим, як вбачається з позовної заяви, позивач визначає у якості матеріальної шкоди - не повернену йому надмірно сплачену суму митних платежів у загальному розмірі 12 735,59 грн. за скасованими рішеннями Запорізької митниці.

Проте, питання помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів врегульоване нормами Податкового та Митного кодексу України. Це є спеціальним законодавством.

Відповідно до ст. 301 МКУ повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами затверджено наказом Держмитслужби України від 20.07.2007 № 618 (далі - Порядок № 618), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за № 1097/14364.

Відповідно до Розділу III Порядок повернення платникам податків митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справляння яких здійснюється митними органами Порядку № 618, окрім інших вимог стосовно повернення з бюджету митних платежів, передбачено, що платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності.

Відповідно до п. 11 Розділу III Порядку № 618 за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається письмова обґрунтована відповідь.

З 26.09.2017 втратив чинність Порядок № 618 та набрав чинності Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643 (далі - Порядок № 643), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за № 976/30844, в якому містяться аналогічні норми.

Порядок № 618 визначає процедуру повернення платникам податків коштів, якого повинні дотримуватися як сам платник податків, так і митний орган.

Відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) помилково та/або надміру сплачеш суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та ст. 301 МКУ, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2016 ТОВ Технохімреагент звернулося до митниці з заявою від 15.04.2016 № 333/01-16 про повернення надмірно сплачених коштів за МД від 05.07.2013 № 112050000/2013/017476 (у розмірі 020 - 19,10 грн., 028 - 5657,55 грн.).

Зазначена заява від 15.04.2016 №333/01-16 ТОВ Технохімреагент була розглянута митницею та на підставі п. 11 Розділу III Порядку № 618 Листом від 27.04.2016 № 718/11/08-70-19 Запорізькою митницею ДФС було надано відповідь про відсутність підстав для повернення коштів з бюджету, оскільки за ТОВ Технохімреагент обліковується податковий борг.

ТОВ Технохімреагент неодноразово звертався до митниці про повернення коштів за МД № 112050000/2013/017476 та № 112050000/2012/019485, однак, враховуючи наявність боргу або надання заяв не за встановленою формою, митницею надавались відповідні відповіді на підставі п. 11 Розділу III Порядку №618.

Тобто, підставою неповернення коштів платнику податків, стало наявність боргу податкового або недотримання вимог до документів, які подавались позивачем до митних органів.

Враховуючи наведені норми права, повернення відповідних платежів має відбуватися у встановленому, спеціальному порядку та з урахуванням вказаних вище норм матеріального права, які не були дотримані позивачем.

Спір про повернення надмірно сплачених митних платежів за суб'єктним складом та характером правовідносин є справою адміністративної юрисдикції та непідвідомчий господарським судам. З урахування сталої практики повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів і органів державного казначейства, та здійснюється ними з дотриманням спеціальної процедури, врегульованої чинним законодавством, тому суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів, в тому числі в якості збитків.

З урахуванням викладеного, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для стягнення з Державного бюджет України на користь ТОВ Технохімреагент 12 735,59 грн. немає, оскільки такі кошти не є збитками відповідно до ст. 22 ЦК України та не підлягають відшкодуванню в порядку ст.1173 ЦК України.

При цьому, доводи апелянта про незастосування судом першої інстанції судової практики щодо того, що якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податку або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь як платника податку, так і контролюючого органу, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи не вбачається неоднозначність регулювання правовідносин з приводу повернення помилково або надмірно сплачених митних платежів, оскільки норми статті 43 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), ст. 301 Митного кодексу України визначають умови повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, а Порядок повернення платникам податків митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справляння яких здійснюється митними органами, визначає процедуру, порядок повернення, вимоги до документів і таке інше.

Посилання апелянта на те, що суд не зазначив підстав не застосування рішення Європейського Суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», згідно якого вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, колегія суддів також вважає неспроможними, оскільки позивачем неправильно тлумачиться дане рішення.

Зокрема, у даній справі Європейський суд з прав людини визнав «неякісним» закон, яким визначалася ставка прибуткового податку з громадян, що застосовувалась до доходів, отриманих не за місцем основної роботи, оскільки на момент оподаткування відповідних операцій діяв Декрет КМУ, який передбачав застосування до таких доходів фіксованої ставки 20%, та Указу Президента України, який передбачав прогресивну ставку.

Суд зазначив, що відповідні правові акти суперечили одне одному, а тому національні органи були зобовязані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платників податку.

По даній справі, відсутні суперечності між нормами Податкового, Митного Кодексу та Порядком повернення платникам податків митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справляння яких здійснюється митними органами.

З огляду на вищезазначене, до даних правовідносин не може бути застосовано рішення Європейського суду у справі « Щокін проти України».

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд Запорізької області всебічно, повно, об'єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до п.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року (суддя Колодій Н.А.) у справі № 908/1148/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складений 14.02.2019

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.Г.Іванов