ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2019 р. Справа№ 911/1283/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2018 у справі №911/1283/18 (суддя Ярема В.А., м. Київ, повний текст складено - 24.09.2018) за позовом Фізичної особи-підприємця Холоденка Дмитра Петровича до Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» про стягнення 166 123,01 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Фізична особа - підприємець Холоденко Дмитро Петрович звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» про стягнення 125 842,70 грн. заборгованості, 7 322,81 грн. 3% річних та 32 957,50 грн. інфляційних втрат, що загалом складає - 166 123,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №01/10/2015 від 01.10.2015 в частині своєчасної та повної оплати товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.09.2018 у справі №911/1283/18 позовні вимоги задоволено частково; вирішено стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» на користь Фізичної особи-підприємця Холоденка Дмитра Петровича 125 842,70 грн. заборгованості, 7 317,25 грн. 3% річних, 32 957,50 грн. інфляційних втрат та 2 491,77 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Так, за висновками місцевого господарського суду, вимога позивача про стягнення 125 842,70 грн. заборгованості є обґрунтованою. Разом з тим, часткове задоволення позову мотивовано тим, що позивачем при здійсненні розрахунків невірно зазначено період, за який нараховуються суми 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення повністю та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято неповноважним складом суду, оскільки суддя Ярема В.М. вже розглядав у 2017 році справу №911/1874/17, в якій брали участь ті ж самі сторони, що й у даній справі, та крім цього, суд у рішенні по справі №911/1874/17 посилався на договір №01/10/2015 від 01.10.2015. З огляду на те, що вказане рішення, яким позов частково задоволено, було скасовано в апеляційному порядку, на думку апелянта, суддя Ярема В.М. не міг брати участь у новому розгляді справи місцевим судом після скасування рішення. Також, скаржник не погоджується, що розгляд справи №911/1283/18 здійснювався без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі №911/1283/18 є вимоги про стягнення 166 123,01 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заяв чи клопотань про розгляд справи у судовому засіданні відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Комунальним підприємством Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Холоденком Дмитром Петровичем (виконавець) 01.10.2015 було укладено договір №01/10/2015, за умовами якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги, по постачанню паливних дров в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг складає 300,00 грн. в тому числі ПДВ 20% за 1 куб.м. Ціна за надані послуги може переглядатися на протязі року.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що замовник зобов'язаний перерахувати суму зазначену в накладних протягом 10 днів з моменту підписання накладної.

Відповідальність сторін визначається розділом 4 договору.

Так, згідно п. 4.1 договору у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до п. 5.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.10.2016 до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Крім того, 01.10.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №01/10/2015 від 01.10.2015, якою було внесено зміни у розділ 3 «Обов'язки сторін» та викладено п. 3.2.1 договору у новій редакції: «Приймати від виконавця послуги, що надаються, згідно з цим договором мають право виключно майстер ОСОБА_3 та майстер ОСОБА_4.».

В подальшому, 14.01.2016 сторони погодили підписання додаткової угоди №2 до договору №01/10/2015 від 01.10.2015. Відповідно до умов вказаної угоди, сторони домовились внести зміни у розділ 2 «Ціна та умови оплати», а саме п. 2.1 договору викласти у новій редакції: «Вартість послуг складає 330,00 грн. в тому числі ПДВ 20% за 1 куб. м. Ціна за надані послуги може переглядатися на протязі року.».

На виконання умов договору №01/10/2015 від 01.10.2015 протягом строку його дії, виконавцем було поставлено товар (дрова паливні) замовнику на суму 1 408 933,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, а саме: №96 від 05.10.2015, №98 від 23.10.2015, №99 від 27.10.2015, №103 від 29.10.2015, №104 від 10.11.2015, №№106-107 від 18.11.2015, №№117-119 від 26.11.2015, №121 від 30.11.2015, №125-126 від 03.12.2015, №№145-147 від 21.12.2015, №№2, 3, 4, 5 від 13.01.2016, №6 від 14.01.2016, №№24,25 від 27.01.2016, №№52, 53 від 16.02.2016, №60 від 23.02.2016, №№77, 78 від 23.03.2016, №№110 та 111 від 28.04.2016.

Вказані видаткові накладні підписані обома сторонами, товар прийнято від виконавця особами зазначеними у п. 3.2.1 договору.

Проте, відповідачем оплата за поставлений товар була здійснена не у повному обсязі, на суму - 1 283 090,30 грн.

Отже, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за договором в частині оплати за отриманий товар, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 125 842,70 грн.

На підтвердження даного факту позивачем було надано до суду першої інстанції: копії банківських виписок по рахунку позивача та розрахунок заборгованості. Крім того, в матеріалах справи міститься копія акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 по 01.10.2016, підписаний обома сторонами, з якого вбачається заборгованість у сумі 128 842,70 грн., але згодом 01.11.2016 відповідачем на рахунок позивача було перераховано 3 000,00 грн., тому станом на день звернення з позовом до суду заборгованість складає 125 842,70 грн.

Також, у справі міститься лист Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» №3/121 від 10.05.2016, адресований позивачу. Зі змісту вказаного листа випливає, що відповідач визнає наявну кредиторську заборгованість у розмірі 149 842,70 грн. станом на 10.05.2016.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору №01/10/2015 від 01.10.2015, позивач змушений був звернутися з позовом про стягнення 125 842,70 грн. заборгованості, 7 322,81 грн. 3% річних та 32 957,50 грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір за своєю правовою природою відноситься до договору поставки.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно положень п. 2.2 договору №01/10/2015 від 01.10.2015 замовник зобов'язаний перерахувати суму зазначену в накладних протягом 10 днів з моменту підписання накладної.

Наявні у справі видаткові накладні на поставку дров паливних за договором свідчать про отримання відповідачем товару на суму 1 408 933,00 грн., натомість як вбачається з банківських виписок по рахунку позивача відповідач недоплатив за поставлений товар - 125 842,70 грн.

За таких обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції вимога позивача про стягнення 125 842,70 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 7 322,81 грн. 3% річних та 32 957,50 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється на суму основної заборгованості відповідача за період прострочення виконання основного зобов'язання.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 30.06.2016 по 01.11.2016 на суму 128 842,70 грн. заборгованості та за період з 02.11.2016 по 04.06.2018 на суму 125 842,70 грн. заборгованості.

З доданого до справи розрахунку позивача (а.с. 8), вбачається, що при здійсненні нарахувань на суму боргу 128 842,70 грн., позивачем було помилково включено у період прострочення 01.11.2016, оскільки у цей день відповідачем оплачено частину боргу у сумі 3 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з особового рахунку позивача (а.с. 66).

Таким чином, за вірним перерахунком суду першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 7 317,25 грн. 3% річних та 32 957,50 грн. інфляційних втрат.

Доводи апелянта стосовно того, що оскаржуване рішення прийнято неповноважним складом суду, оскільки суддя Ярема В.М. вже розглядав у 2017 році справу №911/1874/17, в якій брали участь ті ж самі сторони, що й у даній справі, та крім цього, суд у рішенні по справі №911/1874/17 посилався на договір №01/10/2015 від 01.10.2015, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Справа №911/1283/18 на новому розгляді у суді першої інстанції після скасування рішення суду не перебувала та взагалі є окремою справою від справи №911/1874/17. Отже, відсутнє порушення ч. 1 ст. 36 ГПК України.

Крім того, слід зазначити, що у рішенні Господарського суду Київської області від 12.09.2017 по справі №911/1874/17, яким позов було задоволено, судом у складі судді Яреми В.А. розглядалося питання щодо заборгованості відповідача за договором №01/10/2015 від 01.10.2015, проте постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 вказане рішення суду було скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Так, судом апеляційної інстанції було встановлено, що підставою позову у справі №911/1874/17 є невиконання відповідачем умов договору від 01.01.2015, однак, місцевий суд приймаючи рішення у справі №911/1874/17 вийшов за межі позовних вимог, оскільки були відсутні підстави розглядати питання про наявність чи відсутність заборгованості у відповідача за договором від 01.10.2015.

Отже, з наведеного вище вбачається, що у справі №911/1874/17 та у даній справі - наявні різні підстави позову (різні договори).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2018 у справі №911/1283/18 прийнято повноважним складом суду, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Крім того, скаржник в тексті апеляційної скарги зауважував про порушення його права на захист своїх прав у суді, оскільки на його думку, суд неправомірно здійснював розгляд даної справи без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

З приводу вказаного, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.07.2018 у справі №911/1283/18 про відкриття провадження у справі, було вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання.

При винесенні даної ухвали, суд виходив з того, що дана справа є малозначною, оскільки ціна позову (166 123,01 грн.) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

До малозначних справ, згідно положень п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, зокрема, відносяться справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами п. 13 ст. 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, можливість розгляду справ, віднесених до категорії малозначних без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання передбачена законодавчо.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що він не був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, та міг скористатися наданим йому правом на звернення з відповідним клопотанням, про що було зазначено у п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 04.07.2018 про відкриття провадження у справі.

Проте, відповідач з відповідним клопотанням до суду першої інстанції не звертався.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що жодним чином у даному випадку права відповідача не було порушено, і справу розглянуто без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання відповідно до приписів передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з частковим задоволенням позову Фізичної особи-підприємця Холоденка Дмитра Петровича місцевим господарським судом в частині стягнення з відповідача 166 117,45 грн., а наведені доводи за апеляційною скаргою підлягають залишенню без задоволення, у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2018 у справі №911/1283/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2018 у справі №911/1283/18.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 15.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова