ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХвала

про відмову у видачі судового наказу

"11" лютого 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/59/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК», м. Київ про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи - підприємця Дудаш Діани Степанівни, м. Мукачево суми 96756,21грн., у тому числі 80423,48грн. заборгованості за Договором кредиту б/н від 18.05.2018, 2110,93грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 11507,30грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 2714,50грн. пені

ВСТАНОВИВ:

05.02.2019 до Господарського суду Закарпатської області надійшла заява Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК», м. Київ про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи - підприємця Дудаш Діани Степанівни, м. Мукачево суми 96756,21грн., у тому числі 80423,48грн. заборгованості за Договором кредиту б/н від 18.05.2018, 2110,93грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 11507,30грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 2714,50грн. пені.

Дослідивши подану заяву в іншій частині - щодо вимог про стягнення з боржника нарахованої пені у розмірі 1442,85 грн., суд приходить до висновку, що у цій частині заява про видачу судового наказу задоволенню не підлягає.

Положеннями ст. 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, з аналізу вказаних норм закону слідує, що нарахована пеня за своєю правовою природою є не грошовою заборгованістю за договором, а видом штрафних санкцій, яку сторона сплачує у разі невиконання/неналежного виконання свого грошового зобов'язання.

Відтак, заявлена вимога про стягнення з відповідача за несвоєчасне погашення кредиту нарахованих 2714,50 грн. пені не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 147 - 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити акціонерному товариству Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у видачі судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця Дудаш Діани Степанівни, м. Мукачево про стягнення нарахованої пені у сумі 2714,50 грн.

2. Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 12.02.2019.

Суддя Ремецькі О.Ф.