ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року Справа № 915/1340/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

без виклику сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (01135, м.Київ, пр.-т Перемоги, буд.14) в особі Миколаївської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Миколаївського морського порту), 54020 ,м.Миколаїв, вул.Заводська, 23

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Ойлтранстермінал”, 54058, м.Миколаїв, вул.Проектна, буд.3А

про: стягнення 16 696,15 грн.,

29.11.2018 Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі Миколаївської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №18-01-02.01-6390 від 26.11.2018 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ойлтранстермінал” основної заборгованості у розмірі 16 696,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв’язку з заходженням суден відповідача до операційної акваторії для перевантаження вантажів на морське судно, відповідач отримав від Адміністрації послуги, які оплачуються портовими зборами, а саме адміністративний збір та корабельний збір. Як на правову підставу своїх вимог позивач послався на приписи ст.20 Кодексу торговельного мореплавства України; ст.ст. 15, 16 Закону України “Про морські порти України”; ст.67 Господарського кодексу України; Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, який затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316; п. 37 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.12.2018 позовну заяву №18-01-02.01-6390 від 26.11.2018 Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Миколаївської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Миколаївського морського порту) залишено без руху, оскільки в рахунку №72632526 від 15.12.2015, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог – замовником послуг зазначено – філія ПАТ СК “Укррічфлот” “Миколаївський річковий порт”. Позивачем не вказано та не надано доказів в підтвердження обставин експлуатування від свого імені ТОВ “Ойлтранстермінал” річкових суден власником яких є ПАТ СК “Укррічфлот”. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

14.12.2018 позивач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Також, Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі Миколаївської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Миколаївського морського порту) просить суд розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача. Запропоновано позивачу, в 5-денний строк від дня отримання відзиву на позов, надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст.166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам ст.167 ГПК України, протягом 5 днів з дня одержання відповіді на відзив.

Вказану ухвалу було отримано відповідачем 20.12.2018 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №542.

27.12.2018 відповідач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що фактом підтвердження отримання /надання товару або послуг є виключно первинні документи, які відображаються в регістрах бухгалтерського обліку відповідно до вимог чинного законодавства. До первинних документів, які підтверджують надання послуг є акти приймання – передачі наданих послуг, акт виконаних робіт тощо, які свідчать про реальність здійснення операцій. Вказує, що до позовної заяви не надано жодного доказу. Рахунки складені позивачем в односторонньому порядку не можуть вважатись належними та допустимими доказами, оскільки за своїм призначенням носять лише інформативний характер. До позовної заяви не надано доказів направлення рахунків на адресу ТОВ «Ойлтранстермінал». Зазначає, що позивачем не доведено наявність повноважень нарахування портових зборів за вхід суден заявлених в позові до операційної акваторії причалу №6 ПАТ СК «Укррічфлот» та не надано доказів звернення відповідача до позивача з відповідною заявою (завданням) на надання послуг, вказаних у позові. Вказує, що заходження суден відповідача до операційної акваторії причалу №6 ПАТ СК «Укррічфлот» не є підставою для нарахування позивачем корабельного та адміністративного зборів, оскільки операційна акваторія причалу №6 терміналу Філії ПАТ «СК «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» не входить до меж акваторії Миколаївського морського порту. Таким чином, позивачем у позові не доведені обставини: належності операційної акваторії причалу №6 терміналу Філії ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» до меж акваторії Миколаївського морського порту відповідно до норм чинного законодавства, а також недоведеність настання події входу/виходу плавзасобів відповідача під час оброблення вантажів до/з визначених у передбаченому законом порядку меж акваторії Миколаївського морського порту.

Відповідач заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

11 грудня 2015 року до операційної акваторії причалу №6 терміналу Філії Публічного акціонерного товариства “Судноплавна компанія “Укррічфлот” “Миколаївський річковий порт” зайшло морське іноземне судно «PALMALI VOYAGER» без вантажу, що підтверджується загальною декларацією про прихід від 11.12.2015.

Відповідачем у період з 12.12.2015 по 15.12.2015 здійснені вантажні операції по навантаженню морського судна «PALMALI VOYAGER», для чого у зазначений період до операційної акваторії причалу №6 заходили та виходили річкові судна відповідача з вантажем, а саме: буксир «БТ-431», баржа ДМ-2268, буксир «Виталий Бонивур», баржа ДМ-2351, буксир «Володя Дубинин», що підтверджується відповідними загальними деклараціями про прибуття та вихід суден.

Морське іноземне судно «PALMALI VOYAGER» 15.12.2015 вийшло з операційної акваторії з 6599,920 тонн вантажу, що підтверджується загальною декларацією №101 про вихід 15.12.2015 та маніфестом №1 від 15.12.2015.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до наказу Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 23.07.2014 №331 операційна акваторія причалу №6 входить до меж зони нагляду з безпеки судноплавства морського порту Миколаїв, а тому при здійсненні навантаження іноземного морського судна в операційній акваторії 6-го причалу ПАТ СК “Укррічфлот” відповідач отримав від ДП “АМПУ” в особі Миколаївської філії ДП “АМПУ” послуги із забезпечення безпеки мореплавства, які оплачуються портовими зборами, а саме адміністративним та корабельним. Вказує, що складений ним акт про надання послуг (виконаних робіт) від 15.12.2015 №17651699 та виставлений на оплату наданих послуг рахунок від 15.12.2015 №72632526 на суму 16 696,15 грн. ТОВ “Ойлтранстермінал” не оплачено і залишено без реагування, чим порушуються права Адміністрації АМПУ та держави на отримання спірних сум портових зборів.

Таким чином, предметом спору у даній справі є обов’язок відповідача сплатити корабельний збір у сумі 15 821,56 грн. та адміністративний збір у сумі 874,59грн., а підставою є факт входу/виходу суден відповідача до/з операційної акваторії причалу №6 терміналу Філії ПАТ “СК “Укррічфлот” “Миколаївський річковий порт” під час виконання вантажних операцій іноземного морського судна у період з 12.12.2015 по 15.12.2015.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст.22 Закону України “Про морські порти України” , у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом. Корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності цим Законом.

Наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 затверджено “Порядок справляння та розміри ставок портових зборів” (надалі – Порядок).

У відповідності до п.1.2. Порядку згідно з частинами третьою - п'ятою статті 22 Закону України “Про морські порти України” портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме, зокрема, корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України "Про морські порти України".

Портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку (п.1.3. Порядку).

Пунктом 1.4. Порядку передбачено, що сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту, а за транзитний прохід каналами - шляхом попередньої оплати або безпосередньо на вході у канал.

Відповідно до п.2.1. Порядку із суден груп А, Б і Г корабельний збір справляється за одиницю умовного об'єму судна (за 1 куб.м. об'єму судна) за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку.

Згідно п.2.7. Порядку, із суден групи В корабельний збір справляється за кожне заходження в морський порт і вихід з нього.

У відповідності до п.7.1. Порядку із суден груп А, Б, В і Г адміністративний збір справляється під час кожного заходження судна у порт.

Отже, підставою справляння адміністративного та корабельного зборів є настання певної події, а саме заходження у морський порт або вихід судна з морського порту.

Відповідно до Закону України “Про морські порти”, морський порт – визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов’язаних з цим видів господарської діяльності;

територія морського порту – частина сухопутної території України з визначеними межами, у тому числі штучно створені земельні ділянки;

акваторія морського порту (портова акваторія) – визначена межами частина водного об’єкта (об’єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден;

морський термінал – розташований у межах морського порту єдиний майновий комплекс, що включає технологічно пов’язані об’єкти портової інфраструктури, у тому числі причали, підйомно-транспортне та інше устаткування, які забезпечують навантаження-розвантаження та зберігання вантажів, безпечну стоянку та обслуговування суден і пасажирів (п.п. 2, 6, 7, 16 ч.1 ст.1 Закону).

Межами морського порту є межі його території та акваторії; межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень Земельного кодексу України; межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону; інформація про межі морського порту публікується в Повідомленнях мореплавцям України (ст. 8 Закону).

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України “Про морські порти”, державні підприємства-морські порти, інші підприємства морського транспорту, на які на день набрання чинності цим Законом поширюється визначення терміну “морський термінал”, в яких на день набрання чинності цим Законом здійснюється надання послуг, вважаються відкритими незалежно від дня внесення відомостей про них до Реєстру морських портів України. Відомості про морські порти, функціонування яких організовано відповідно до цього Закону, та морські термінали вносяться до Реєстру морських портів України в установленому законодавством порядку. Підприємства морського транспорту, на які поширюється визначення терміну “морський термінал”, незалежно від їх місця знаходження в межах або за межами існуючих державних підприємств-морських портів, підлягають включенню до меж морського порту, акваторією якого вони користуються, або до меж найближчого морського порту. Територія таких морських терміналів, у тому числі територіально відокремлена від основної території морського порту, включається в межі відповідного морського порту.

Постановою Кабінету Міністрів України №934 від 22.10.2008 визначено межі акваторії морського порту Миколаїв та постановлено Державному підприємству Адміністрація морських портів України забезпечити безпеку мореплавства в межах визначеної акваторії.

Згідно вказаної Постанови в межі акваторії морського порту Миколаїв не включено операційну акваторію 6-го причалу Філії ПАТ “СК “Укррічфлот” “Миколаївський річковий порт”, а також будь-яку іншу територію (акваторію) філії “Миколаївський річковий порт” ПАТ ”СК “Укррічфлот”.

Отже, законодавством передбачено, що межі морського порту визначаються лише Кабінетом Міністрів України, який повинен, застосовуючи положення законодавства, зокрема, про морські порти, винести відповідне рішення про межі порту, а інформація про межі морського порту публікується в Повідомленнях мореплавцям України.

При цьому, п.7 ст.1 Закону України “Про морські порти” містить критерії віднесення майнового комплексу до морських терміналів, що не характеризують причал №6 філії “Миколаївський річковий порт”, оскільки він не знаходиться у межах морського порту і позивачем не доведено, що вказаний майновий комплекс включає технологічно пов'язані об'єкти інфраструктури морського порту.

Враховуючи вищевикладене, положення п.3 Прикінцевих положень Закону України “Про морські порти України” та п.7 ст.1 цього Закону не дають правових підстав вважати, що за наявності встановлених офіційних меж морського порту позивача, які не включають 6-й причал філії “Миколаївський річковий порт”, суд має право включити цей причал в межі морського порту, оскільки законодавством таке право для суду не визначено, а передбачено, що за ч.2 ст.8 Закону України “Про морські порти України” його реалізує Кабінет Міністрів України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 17.02.2016 по справі №915/567/15 та від 15.03.2016 по справі №915/566/15.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, оскільки акваторія причалу №6 входить до меж акваторії Миколаївського річкового порту, а не до меж морського порту Миколаїв, підстави для стягнення з відповідача адміністративного та корабельного зборів відсутні.

Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовує наведених вище висновків.

У зв’язку з викладеним, у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст.129 ГПК України, судові витрати у разі відмови в позові підлягають покладенню на позивача.

Керуючись п.13 ст. 8,, ст.ст. 73, 74, 76-79, 86,91, 123, 129, 232, 238, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2019.

Суддя Н.О. Семенчук