ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа№ 910/10679/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Разіної Т.І.

при секретарі Пугачовій А.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Ніколенко О. В. дов. № 364 від 08.01.2019 р., адв. св.

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018

у справі №910/10679/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ"

про стягнення 282 494,08 грн.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПРОМКОНСАЛТИНГ" (далі - відповідач), у якому просило суд стягнути з відповідача 282494,08 грн., з яких: 224 503,96 грн. боргу за процентами за кредитом, 6 746,27 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 34 790,34 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 3 814,38 грн. - 3% річних та 12 639,13 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не дав оцінку наданим позивачем доказам, а саме, випискам по рахунках боржника, та дійшов хибного висновку про недоведеність позивачем факту надання кредитних коштів позивачу. Щодо рішення Господарського суду міста Києва від 08 вересня 2009 року, на яке посилання у позовній заяви, то воно не є підтвердженням заборгованості відповідача, а лише пояснює причини пред'явлення до стягнення частини заборгованості і є у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження направлена на адресу відповідача, яка зазначена у апеляційній скарзі та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - "04128, м.Київ, вул.Академіка Туполєва, буд.7, кв.83", повернута поштою з довідкою "За закінченням встановленого строку зберігання".

Згідно ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, судом вчинено всі необхідні процесуальні дії, направлені на повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, 28 лютого 2008 року між позивачем, як банком, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про овердрафтне кредитування № 010 (далі - договір) (а.с.14-16), відповідно до предмету якого з метою своєчасного виконання зобов'язань відповідача перед діловими партнерами позивач надає відповідачу кредит у формі овердрафту шляхом проведення платежів відповідача на суму, що перевищує залишок коштів на поточному рахунку відповідача у межах встановленого ліміту овердрафту в розмірі 75000,00 грн. терміном до 27 лютого 2009 року.

Пунктом 1.2 договору визначено, що відповідач зобов'язується використовувати ліміт овердрафту на цілі, передбачені цим договором, на поповнення обігових коштів (для придбання матеріалів та комплектуючих для виготовлення шаф електротехнічних, огорожі для станцій мобільного зв'язку, кріплення високочастотних кабелів SXK-111513/3) та інші виробничі потреби, сплатити позивачу відсотки за користування овердрафтом і комісійні у розмірі та порядку, передбачених цим договором, та повернути позивачу суму кредиту в порядку й строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п.4.1, 4.4, 4.5 договору відповідач зобов'язався погашати (обнуляти) заборгованість за овердрафтом щомісячно не пізніше ніж через 30 календарних днів із дня виникнення заборгованості та в останній день дії договору зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 18% річних, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості, за фактичний термін користування кредитом з урахуванням суми заборгованості та із розрахунку 36% річних в разі погашення (обнулення) заборгованості за овердрафтом пізніше, ніж через 30 календарних днів із дня виникнення заборгованості, або пізніше ніж в останній день дії Договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем зобов'язань з погашення овердрафту та/або сплати процентів за його користування згідно умов цього договору, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань.

01 липня 2008 року сторонами було підписано Зміни №1 до договору, якими розмір щомісячних відсотків за користування кредитними коштами встановлений із розрахунку 25% річних та 50% річних в разі погашення заборгованості за овердрафтом пізніше, ніж через 30 календарних днів із дня виникнення заборгованості, або пізніше, ніж в останній день дії Договору (а.с.16).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2018 №994 делеговано повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" уповноваженій особі Фонду - Славкіній М.А. (а.с.21).

11 липня 2018 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" було підписано адресовану відповідачу вимогу щодо погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 326 706,27 грн. (а.с. 17).

Позивач не надав суду доказів направлення вказаної вимоги відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві вказав, що станом на 01 червня 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 327 706,27 грн., з яких: 42 381,92 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 224 503,96 грн. - заборгованість за процентами за кредитом, 6 746,27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 34 790,34 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 15 469,40 грн.- інфляційні втрати та 3 814,38 грн. - 3% річних.

Також позивач вказав, що 08 вересня 2009 року Господарським судом міста Києва було винесено рішення, яким стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 80394,15 грн., а тому просить суд стягнути суд залишок заборгованості, а саме: 224 503,96 грн. заборгованості за процентами за кредитом, 6 746,27 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 34 790,34 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 3 814,38 грн. 3% річних та 12 639,13 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано її розрахунок (а.с. 13).

У процесі розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано виписки по особовому рахунку відповідача за період з 28 лютого 2008 року по 31 травня 2018 року (а.с.33-48).

При дослідженні вказаних виписок судом встановлено, що у них відсутня інформація щодо надання відповідачу кредитних коштів, а наявні лише відомості щодо нарахування відсотків за кредитом, віднесення до прострочених платежів суми непогашених відсотків, надходження коштів до статутного фонду від засновника, списання коштів в межах виконавчого провадження тощо за певний проміжок часу, тобто, наданий позивачем доказ не носить цілісного характеру, що не дало суду першої інстанції можливості встановити факт наявності нестягнутого боргу за кредитом, відповідно, підставності та обґрунтованості нарахувань відповідачем комісій та санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведений факт надання кредитних коштів відповідачу, оскільки ним не подано до суду жодного первинного документу, який підтверджує надання відповідачу суми кредитних коштів за договором, а рішення суду від 08 вересня 2009 року, на яке посилається позивач, вказане без номеру справи та не долучено до матеріалів даної справи у вигляді засвідченої копії, що позбавило місцевий господарський суд можливості ідентифікувати його та спиратись на факти, встановлені у вказаному судовому рішенні.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором (процентів за користування кредитом) та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов'язань (стягнення пені, 3% річних та інфляційних).

Згідно з ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, предметом доказування у даній справі є факт надання кредиту та правильність нарахування процентів, пені, 3% річних і інфляційних у зв'язку із порушенням строків повернення кредиту.

Одним із принципів господарського судочинства, який визначений у ст. 13 ГПК України, є змагальність процесу, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи позивача про те, що судом першої інстанції не враховані банківські виписки по особовому рахунку, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки при досліджені зазначених виписок судом встановлено, що жодна з виписок не містить відомостей про перерахування відповідачу кредиту.

Також є необґрунтованими доводи позивача про те, що місцевий господарський суд мав можливість ознайомитись з рішенням суду від 08 вересня 2009 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду і позивачем навіть не було зазначено номер справи, на рішення у якій він посилався.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів відповідачу, це є підставою для відмови у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06 листопада 2018 року - без змін.

2. Справу №910/10679/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.02.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Г. Чорногуз

Т.І. Разіна