РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

04.02.2019Справа № 910/16043/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК»

про стягнення пені та штрафу за несвоєчасно поставлену продукцію в розмірі 179 399,18 грн.

Представники сторін:
від позивача: Кобилянський О.В., довіреність № 222/6/303 від 26.12.2018;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» про стягнення пені та штрафу за несвоєчасно поставлену продукцію в розмірі 179 399,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю дизельного палива ДП-З(Л)-ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7688:2015 за державні кошти № 86Д від 07.06.2018 та Договором про закупівлю бензину автомобільного А-95-ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015 за державні кошти № 87Д від 07.06.2018, в частині здійснення поставки обумовленого договорами товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.01.2019.

У судове засідання 14.01.2019 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання 14.01.2019, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 04.02.2019 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 722, відповідно до якого, 22.01.2019 представник відповідача отримав ухвалу суду про призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 04.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2018 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі замовник, позивач)та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (далі постачальник, відповідач) укладено Договір поставки про закупівлю дизельного палива ДП-З(Л)-ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7688:2015 за державні кошти № 86Д (далі Договір 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику дизельне паливо ДП-З(Л)-Євро5-Е5 за ДСТУ 7688:2015 (код за ДК 021:20-9 «Нафта і дистиляти», 09134200-9 «Дизельне паливо») дрібним оптом, наливом (далі товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього Договору.

Найменування товару, його асортимент, державні стандарти України (далі ДСТУ), кількість та ціна за одиницю визначено у специфікації (Додаток 1 до Договору), яка є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору 1).

Згідно з п. 2.1 Договору 1 постачальник повинен передати (поставити) замовнику товар, який повинен бути виготовлений у поточному році, а його кількість відповідати діючим ДСТУ, вказаним у Специфікації (Додаток 1 до Договору). Відповідність товару вимогам ДСТУ повинна підтверджуватися постачальником відповідними сертифікатами та (або) паспортами якості на кожну партію товару.

Ціна цього Договору становить 2 376 000 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 396 000 грн. (п. 3.1 Договору 1).

У відповідності до п. 4.1 Договору 1 розрахунки проводяться шляхом оплати партії товару безготівковим платежем у національній валюті, на розрахунковий рахунок постачальника лише після фактичного отримання партії товару замовником та надання постачальником рахунку на оплату партії товару, на підставі належним чином оформлених постачальником і підписаних сторонами Акту приймання-передачі партії товару та видаткової накладної, протягом 15 банківських днів, за умови відповідності якості товару вимогам ДСТУ.

За умовами п. 5.1 Договору 1 товар поставляється окремими партіями, згідно з заявками замовника відповідно до встановлених норм відвантаження. Під партією товару розуміється обсяг пального, що перевозить в одному автомобільному засобі транспортування пального.

Пунктом 5.2 Договору 1 узгоджено, що поставка товару здійснюється постачальником протягом п`яти банківських днів з моменту отримання письмової заявки від замовника.

Відповідно до п.5.3 та п. 5.5. Договору 1 місце поставки (передачі) товару військова частина НОМЕР_2 (адреса: Вишгородський район, с. Лютіж). Товар перевозиться транспортом постачальника за його рахунок.

Згідно з п. 5.6 Договору 1 приймання-передача товару проводиться замовником, в присутності уповноваженої постачальником особи: по кількості відповідно до вимог Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, яка діє з 13.09.2008 (далі Інструкція -2), а по якості відповідно до вимог Інструкції 1).

У відповідності до п. 6.1 Договору 1 замовник зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплатити кошти за поставлений товар у порядку, передбаченому цим Договором та забезпечити своєчасне прийняття товару, як тільки постачальник належним чином поставить його замовнику на умовах цього Договору.

Пунктом 6.3 Договору 1 визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором та повідомити замовника про дату, коли товар буде наданий у його розпорядження не пізніше ніж за 1 добу.

Згідно з п. 7.3 Договору 1 при недотримання постачальником термінів поставки товару постачальник виплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якої допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення , а за прострочення поставки терміном понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості товару. Пеня, що передбачена даним пунктом Договором нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1 Договору 1).

Додатком 1 до Договору 1 сторонами викладено Специфікацію, відповідно до якої поставці підлягає дизельне паливо у кількості 80 тонн вартістю 2 376 000 грн.

Також, 07 червня 2018 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (далі постачальник) укладено Договір поставки про закупівлю бензину автомобільного А-95-ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015 за державні кошти № 87Д (далі Договір 2), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику бензин автомобільний А-95-ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015 (код за ДК 021:20-9 «Нафта і дистиляти», 09134200-3 «Бензин») дрібним оптом, наливом (далі товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього Договору.

Найменування товару, його асортимент, державні стандарти України (далі ДСТУ), кількість та ціна за одиницю визначено у специфікації (Додаток 1 до Договору), яка є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору 2).

Згідно з п. 2.1 Договору 2 постачальник повинен передати (поставити) замовнику товар, який повинен бути виготовлений у поточному році, а його кількість відповідати діючим ДСТУ, вказаним у Специфікації (Додаток 1 до Договору). Відповідність товару вимогам ДСТУ повинна підтверджуватися постачальником відповідними сертифікатами та (або) паспортами якості на кожну партію товару.

Ціна цього Договору становить 1 363 800 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 227 300 грн. (п. 3.1 Договору 2).

У відповідності до п. 4.1 Договору 2 розрахунки проводяться шляхом оплати партії товару безготівковим платежем у національній валюті, на розрахунковий рахунок постачальника лише після фактичного отримання партії товару замовником та надання постачальником рахунку на оплату партії товару, на підставі належним чином оформлених постачальником і підписаних сторонами Акту приймання-передачі партії товару та видаткової накладної, протягом 15 банківських днів, за умови відповідності якості товару вимогам ДСТУ.

За умовами п. 5.1 Договору 2 товар поставляється окремими партіями, згідно з заявками замовника відповідно до встановлених норм відвантаження. Під партією товару розуміється обсяг пального, що перевозить в одному автомобільному засобі транспортування пального.

Пунктом 5.2 Договору 2 узгоджено, що поставка товару здійснюється постачальником протягом п`яти банківських днів з моменту отримання письмової заявки від замовника.

Відповідно до п.5.3 та п. 5.5. Договору 2 місце поставки (передачі) товару військова частина НОМЕР_2 (адреса: Вишгородський район, с. Лютіж). Товар перевозиться транспортом постачальника за його рахунок.

Згідно з п. 5.6 Договору 2 приймання-передача товару проводиться замовником, в присутності уповноваженої постачальником особи: по кількості відповідно до вимог Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, яка діє з 13.09.2008 (далі Інструкція -2), а по якості відповідно до вимог Інструкції 1).

У відповідності до п. 6.1 Договору 2 замовник зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплатити кошти за поставлений товар у порядку, передбаченому цим Договором та забезпечити своєчасне прийняття товару, як тільки постачальник належним чином поставить його замовнику на умовах цього Договору.

Пунктом 6.3 Договору 2 визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором та повідомити замовника про дату, коли товар буде наданий у його розпорядження не пізніше ніж за 1 добу.

Згідно з п. 7.3 Договору 2 при недотримання постачальником термінів поставки товару постачальник виплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якої допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення , а за прострочення поставки терміном понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості товару. Пеня, що передбачена даним пунктом Договором нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1 Договору 2).

Додатком 1 до Договору 2 сторонами викладено Специфікацію, відповідно до якої поставці підлягає бензин автомобільний у кількості 40 тонн вартістю 1 363 800 грн.

23.10.2018 сторонами укладено Додаткову угоду № 1/212Д про розірвання Договору 2, відповідно до якої, у зв`язку з неможливістю постачальником належного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором 2сторони дійшли взаємної згоди розірвати Договір.

На виконання умов Договору позивачем було сформовано заявки № 222/7Д/1356 від 11.06.2018 на поставку дизельного пального у кількості 40 т. та бензину автомобільного у кількості 40 т., яка отримана відповідачем 12.06.2018 та № 222/7Д/1729 від 23.07.2018, яка отримана відповідачем 27.07.2018.

Як зазначає позивач, строк поставки за вищевказаними заявками сплив відповідно 19.06.2018 та 03.08.2018, проте відповідачем свої зобов`язанням за договором виконано лише частково та з порушення строків, в зв`язку з чим, позивачем направлено відповідачу претензії № 222/7Д/1457 від 20.06.2018, № 222/7Д/1607 та № 222/7Д/2297 про сплату пені та штрафу, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 5.1 Договорів 1 та 2 товар поставляється окремими партіями, згідно з заявками замовника відповідно до встановлених норм відвантаження. Під партією товару розуміється обсяг пального, що перевозить в одному автомобільному засобі транспортування пального.

Пунктами 5.2 Договорів 1 та 2 узгоджено, що поставка товару здійснюється постачальником протягом п`яти банківських днів з моменту отримання письмової заявки від замовника.

На виконання умов Договору позивачем було сформовано заявки № 222/7Д/1356 від 11.06.2018 на поставку дизельного пального у кількості 40 т. та бензину автомобільного у кількості 40 т., яка отримана відповідачем 12.06.2018 та № 222/7Д/1729 від 23.07.2018, яка отримана відповідачем 27.07.2018.

Таким чином, виходячи із умов Договору та дат отримання заявок на поставку товару відповідачем, дизельне паливо у кількості 40 т. за Договором 1 мало бути поставлене у строк до 19.06.2018 включно, у кількості 40 т. за Договором 1 у строк до 03.08.2018 включно, в свою чергу бензин у кількості 40 т. за Договором 2 мав бути поставлений у строк до 03.08.2018 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Договору 1 та заявок до Договору 1, 21.06.2018 згідно видаткової накладною № НКН-000972 від 21.06.2018 відповідачем поставлено дизельне паливо у кількості 21,069 т., 22.06.2018 згідно видаткової накладної № НКН-000994 від 22.06.2018, відповідачем поставлено дизельне паливо у кількості 1,646 т., 13.07.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001169 від 13.07.2018 відповідачем поставлено дизельне паливо у кількості 3,378 т., 26.07.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001235 від 26.07.2018 відповідачем поставлене дизельне паливо у кількості 3,996 т., 02.08.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001336 від 02.08.2018 відповідачем поставлено дизельне паливо у кількості 32,521 т., 08.08.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001399 від 08.08.2018 відповідачем поставлено дизельне паливо у кількості 16,758 т., 14.08.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001438 від 14.08.2018 відповідачем поставлено дизельне паливо у кількості 0,632 т.

В свою чергу, на виконання умов Договору 2 та заявки до Договору 2, 23.06.2018 відповідачем згідно видаткової накладної № НКН-000997 від 23.06.2018 поставлено бензин у кількості 1,48 т., 26.06.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001011 від 26.06.2018 відповідачем поставлено бензин у кількості 0,74 т., 02.07.2018 відповідачем згідно видаткової накладної № НКН-001043 від 02.07.2018 поставлено бензин у кількості 1,48 т. та згідно видаткової накладної № НКН-001056 від 02.07.2018 поставлено бензин у кількості 5,253 т., 10.07.2018 відповідачем згідно видаткової накладної № НКН-001124 від 10.07.2018 поставлено бензин у кількості 3,957 т., 18.07.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001205 від 18.07.2018 відповідачем поставлено бензин у кількості 3,055 т., 19.07.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001212 від 19.07.2018 відповідачем поставлено бензин у кількості 5,77 т., 31.07.2018 відповідачем згідно видаткової накладної № НКН-001254 від 31.07.2018 поставлено бензин у кількості 1,48 т., 09.08.2018 згідно видаткової накладної № НКН-001422 від 09.08.2018 відповідачем поставлено бензин у кількості 1,492 т..

Таким чином, як встановлено судом, відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за Договорами в частині поставки товару у строки та у обсягах, узгоджених сторонами.

Будь-яких доказів які б свідчили про відсутність порушень умов Договорів відповідачем до матеріалів справи не надано, як і не наведено обставин, які б звільняли відповідача від відповідальності за невиконання взятих на себе за Договором зобов`язань.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, суд враховує, що 23.10.2018 сторонами укладено Додаткову угоду № 1/212Д про розірвання Договору 2, відповідно до якої, у зв`язку з неможливістю постачальником належного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором 2сторони дійшли взаємної згоди розірвати Договір.

Частиною 2 статті 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відтак, 23.10.2018 зобов`язання відповідача з поставки бензину за Договором 2 припинились, у зв`язку з розірванням Договору 2.

Водночас, згідно з п. 7.3 Договорів 1 та 2 при недотримання постачальником термінів поставки товару постачальник виплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якої допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення , а за прострочення поставки терміном понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості товару. Пеня, що передбачена даним пунктом Договором нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як зобов`язання, грошова сума.

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

При цьому, з умов п. 7.3 Договорів вбачається, що сторонами узгоджено, що пеня, передбачена даним пунктом Договором нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 106 894,37 грн. суд вважає його арифметично вірним, а відтак, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 106 894,37 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 72 504,81 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення штрафні санкції

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (01030, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 5-В; ідентифікаційний код: 41486736) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) штраф в розмірі 72 504 (сімдесят дві тисячі п`ятсот чотири) грн. 81 коп. та пеню в розмірі 106 894 (сто шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 37 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 690 (дві тисячі шістсот дев`яносто) грн. 98 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.02.2019.

Суддя О.А. Грєхова