СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа № 922/793/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - Подус М.О. на підставі довіреності від 31.08.2018 №1244, посвідчення адвоката №1390 від 14.08.2006,

відповідача - Дем'янець Я.В. на підставі ордеру серії ЧК №110351 від 08.01.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001010 від 16.10.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (вх.№757Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.09.2018, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області колегією суддів у складі: головуючий суддя Добреля Н.С., суддя Аюпова Р.М., суддя Сальнікова Г.І., у справі №922/793/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Тітової Тетяни Валер'янівни, м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ,

про визнання поновленим та продовженим договору та додаткової угоди

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець Тітова Т.В. звернулась до місцевого господарського суду з позовом до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", з урахуванням прийнятої судом уточненої позовної заяви вх.№18055 від 22.06.2018, про:

1. визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Фізичною особою-підприємцем Тітовою Т.В. договору оренди №02_15_12_01 від 04.02.2015 нерухомого майна - нежитлових будівель: літера "В-1", загальною площею 1 681, 0кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41, 6кв.м; літера "Е-1", загальною площею 59, 0кв.м; літера "Д-1", загальною площею 25, 1кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21.03.2018 до 20.02.2021 на тих самих умовах.

2. визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Фізичною особою-підприємцем Тітовою Т.В. Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна №02_15_12_01 від 04.02.2015, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21.03.2018 до 20.02.2021 на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6., який є нікчемним правочином відповідно до закону.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна на умовах подальшого викупу майна позивачем у відповідача в установлений договором строк; позивач звернулась до відповідача із повідомленням, яким пропонувала укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості за договором оренди, проте, як вказує позивач, відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу із позивачем. На думку позивача, оскільки вона продовжує користуватися об'єктом оренди, сплачуючи орендні платежі та вчиняючи інші передбачені договором дії, договір оренди є поновленим на той же строк та на тих же умовах, які були передбачені договором.

Як вказує позивач, оскільки договір оренди продовжив свою дію в силу приписів законодавства, позивач надіслала відповідачу додаткову угоду щодо продовження дії договору оренди, однак, відповідачем відповіді не надано. З цього позивач вбачає порушення своїх прав, передбачених договором оренди та законодавством, зокрема на належне оформлення у вигляді правочину наявне у неї право користування майном. Позивач вважає, що оскільки Додаток №1 (Опціон) є невід'ємною частиною договору оренди і укладений на той же строк, що й договір оренди, то відповідно також є продовженим.

Що стосується приписів пункту 1.8.6. додатку №1 від 04.02.2015, то позивач вважає, що дана умова договору є нікчемною в силу чинного законодавства, оскільки він скасовує відповідальність ПАТ "Укрсоцбанк" за невиконання встановленого договором зобов'язання продати нерухоме майно ФОП Тітовій Т.В.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.09.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю з тих підстав, що судом встановлено, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором з огляду на приписи статті 764 Цивільного кодексу України, відтак, це по суті є вимога про встановлення юридичного факту, що не відповідає передбаченому законом способу захисту порушеного права; з тих самих мотивів судом зазначено про неможливість задоволення позовних вимог в частині визнання поновленим та продовженим Додатку №1 (Опціону) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і наданим сторонами доказами, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити мотивувальну частину рішення; виключити з мотивувальної частини рішення, а саме останнього абзацу сторінки 6, абзацу 2, 4 та 6 сторінки 8, твердження, що договір оренди є поновленим на той самий строк, а резолютивну частину рішення залишити без змін; судовий збір просить покласти на позивача.

А саме, апелянт просить виключити із мотивувальної частини оскаржуваного рішення наступні абзаці:

"Встановлені судом обставини справи свідчать, що договір оренди було укладено сторонами строком до 20.03.2018. Після спливу цього строку позивач продовжує користуватись орендованим майном, сплачує за нього орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями №27 від 19.07.2018 року на суму 25 000,00грн., №25 від 22.06.2018 року на суму 25 000, 00грн, №24 від 31.05.2018 року на суму 25000,00грн.( том 2 арк. справи 29-31). Крім того, в матеріалах справи міститься звернення від 19.03.2018 позивача до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, якою продовжити строк дії договору, втім відповідач відповіді на таке звернення не надав та не заперечував щодо використання нерухомого майна після закінчення строку договору. За таких обставин, суд констатує, що, з огляду на приписи ст. 764 ЦК України, договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором".

"За таких обставин, суд констатує, що позовна вимога про визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Фізичною особою-підприємцем Тітовою Тетяною Валер'янівною договору оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна - нежитлових будівель: літера "В-1", загальною площею 1681, 0кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41,6 кв.м.; літера "Е-1", загальною площею 59, 0кв.м; літера "Д-1", загальною площею 25,1 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах - не підлягає задоволенню. Адже, встановлені судом обставини справи свідчать, що такий договір є поновленим (продовженим) з огляду на приписи ст.764 ЦК України".

"Окрім того, додаток №1 (Опціон) від 04.02.2015 - є невід'ємною частиною договору оренди, про що сторони зазначили в п. 1.30 опціону. Отже, враховуючи, що договір оренди є поновленим (продовженим) з огляду на приписи ст.764 ЦК України, то й всі додатки до нього продовжують свою дію на раніше визначених умовах".

"Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги те, що договір оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна з додатками є поновленим (продовженим) з огляду на приписи ст.764 ЦК України...".

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вважає договір оренди припиненим відповідно до підпункту 8.6.1. пункту 8.6. договору оренди, що кореспондується з умовами статті 598 Цивільного кодексу України; протягом 2-х місяців не отримує від позивача орендну плату; починаючи з 02.04.2018 від стаді переговорів перейшов до стадії судового спору з позивачем, а отриману орендну плату за договором відповідач повертає позивачу, на доказ чого до матеріалів справи було надано відповідні платіжні доручення. Як вказує апелянт, 15.12.2017 він направив відповідачу повідомлення, що не має наміру продовжувати дію договору оренди ніяким іншим чином, крім укладення нового договору оренди, або, у порядку, передбаченому пунктом 1.8.5. Опціону, а саме для укладення договору купівлі-продажу об'єкта оренди.

Апелянт також вважає, що позивач двічі подавав до суду уточнені позовні заяви, які за свою суттю є зміною предмету та підстав позову, що відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України не допускається.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.09.2018 у справі № 922/793/18; призначено справу до розгляду на 11.12.2018 о 14:30год.

26.11.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1559), зазначає, що фактично предмет позову не змінювався - він полягає у продовженні орендних відносин між позивачем і відповідачем, а були змінені лише підстави позову; після 20.03.2018 (закінчення строку дії договору) відповідач не заперечував проти продовження дії договору, і у будь-якому випадку наявність або відсутність заборгованості за сплати орендної плати не впливала на можливість відповідача заперечувати проти продовження дії договору. Позивач зазначає, що сторони домовились, що строк дії договору оренди може бути продовжено після його закінчення шляхом укладення додаткової угоди. За таких обставин, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 12.09.2018 - без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 11.12.2018 протокольно оголошено перерву до 14:30год. 08.01.2019.

28.12.2018 від апелянта надійшли пояснення до апеляційної скарги (вх.№2844), вважає, що підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного рішення останній абзац сторінки 6, перший і другий абзаци сторінки 7, останнє речення другого абзацу, четвертий і останній абзаци сторінки 8.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2019, у зв'язку з відпусткою судді Гези Т.Д., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

О 14:54год. 08.01.2019 судове засідання продовжено; після перерви розгляд апеляційної скарги у зв'язку зі зміною складу суду розпочато спочатку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду скарги; відкладено розгляд справи на 29.01.2019 о 14:15год.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.01.2019 представник апелянта оголосила пояснення щодо апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити; змінити мотивувальну частину рішення шляхом виключення з мотивувальної частини рішення твердження, що договір оренди є поновленим на той самий строк, з урахуванням наданих суду додаткових пояснень, а резолютивну частину рішення залишити без змін.

Представник позивача оголосив відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники сторін висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 04.02.2015 між позивачем (як орендарем) та відповідачем (як орендодавцем) був укладений договір оренди №02_15_12_01 (далі - договір оренди).

Відповідно до пункту 1.1 договору оренди, відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне володіння та користування, з урахуванням укладеного сторонами 04.02.2015 Умов Опціону на купівлю нерухомого майна (далі - опціон), що є додатком №1 до цього договору та його невід'ємною частиною, наступний об'єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі: літера "В-1", загальною площею 1 681, 0кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41, 6кв.м; літера "Е-1", загальною площею 59, 0кв.м; літера "Д-1", загальною площею 25, 1кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16 (далі - об'єкт оренди).

Згідно з пунктом 3.1, 3.2 договору оренди, позивач зобов'язаний сплачувати відповідачу орендну плату в розмірі 25 000, 00грн, з урахування ПДВ.

У пунктах 4.2.6, 4.2.7 сторони погодили, що позивач має переважне право перед іншими особами на придбання об'єкту оренди у разі його продажу відповідачем; має право придбати об'єкт оренди у випадках, в порядку та на умовах, визначених у опціоні, укладеному між сторонами.

У пункті 4.3.3 відповідач зобов'язався за умови належного виконання позивачем умов цього договору продати позивачу об'єкт оренди згідно окремого договору купівлі-продажу в порядку та на умовах, передбачених опціоном.

Як додаток №1 до договору оренди, 04.02.2015 між сторонами було підписано опціон, відповідно до пункту 1.1 якого позивач має безумовне право (але не обов'язок, з урахуванням пункту 1.6 опціону) купити (придбати) об'єкт нерухомості - нежитлові будівлі: літера "В-1", загальною площею 1 681, 0кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41, 6кв.м; літера "Е-1", загальною площею 59, 0кв.м; літера "Д-1", загальною площею 25, 1кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16 (об'єкт оренди), а відповідач має безумовний обов'язок продати позивачу об'єкт оренди згідно до окремого договору купівлі-продажу об'єкту оренди по ціні, визначеній в пункті 1.5 цього опціону, незалежно від цінових змін на ринку аналогічних об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 8.1 договору оренди, строк оренди становить 35 календарних місяців. Строк оренди починає відраховуватись з моменту підписання Акту приймання-передачі. Якщо сторони не домовились про інше, строк оренди не може бути продовжено після його закінчення (крім випадків, передбачених у пункті 1.8.5 опціону). Орендар може отримати право оренди об'єкту оренди виключно на підставі укладеного та підписаного сторонами нового договору оренди.

Додатковою угодою від 04.01.2018 сторони продовжили строк дії договору оренди до 20.03.2018.

У пункті 1.8.5 опціону сторони домовились, що у разі, якщо позивач скористається правом придбання базового активу (об'єкту оренди за договором оренди), а термін дії договору спливає до дати укладення і нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу базового активу, то сторони погодили, що термін дії договору оренди продовжується шляхом укладення додаткової угоди на період до укладення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу базового активу та/або державної реєстрації права власності на базовий актив за позивачем.

Відповідно до пункту 1.6 опціону, позивач вправі в будь-який час протягом 35 календарних місяців з дати укладення цього опціону скористатись правом придбання базового активу, направивши відповідачу відповідне повідомлення з пропозицією укласти договір купівлі-продажу активу та проект договору купівлі-продажу. Якщо позивач своєчасно, у визначений цим пунктом строк, направив відповідачу повідомлення з пропозицією укласти договір купівлі-продажу базового активу, договір купівлі-продажу базового активу укладається у порядку, передбаченому пунктом 1.8 опціону, незалежно від закінчення строку дії опціону.

Відповідно до пункту 1.11 опціону, строк дії опціону - з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 35 місяців з моменту його підписання або до моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу базового активу, але в будь-якому випадку не більше строку дії договору оренди.

У пункті 1.8.1 опціону сторони погодили, що в разі наміру позивача скористатись правом придбання базового активу та наявності у нього достатніх фінансових ресурсів для проведення розрахунку за базовий актив, позивач направляє відповідачу повідомлення з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу базового активу, до якого долучає проект договору купівлі-продажу базового активу. У вказаному повідомленні також зазначається запропонований позивачем нотаріус, адреса нотаріальної контори, де буде посвідчуватись договір купівлі-продажу базового активу, планова дата та час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

У пункті 1.9 опціону сторони погодили перелік істотних умов договору купівлі-продажу об'єкту оренди.

03.01.2018 позивач звернувся до відповідача із повідомленням у порядку пункту 1.8.5 опціону, яким запропонував призначити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу базового активу на 15.03.2018, а нотаріальне посвідчення такої угоди запропонував доручити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харитоновій Я.М. до повідомлення позивач також долучив примірник проекту договору купівлі-продажу об'єкта оренди.

У відповідь на вказане повідомлення відповідач звернувся до позивача із листом б/н від 22.01.2018, в якому зазначив, що наданий позивачем проект договору купівлі-продажу об'єкта оренди не містить всіх погоджених сторонами в пункті 1.9 опціону істотних умов, а тому відповідач запропонував власний примірник проекту договору.

У листі №12.3-03/67-3289 від 13.03.2018 відповідач просив позивача надати докази наявності у нього достатніх фінансових ресурсів для проведення розрахунку за об'єкт оренди відповідно до положень пункту 1.8.1 опціону. Окрім того, відповідач повідомив позивача про неотримання від нього відповіді на запропонований відповідачем проект договору купівлі-продажу базового активу. Відповідач також у листі зазначив про те, що приватний нотаріус Харитонова Я.М. не акредитована в ПАТ "Укрсоцбанк", що також унеможливлює укладення договору купівлі-продажу.

13.03.2018 позивач звернувся до відповідача із відповіддю на вказаний лист, в якій зазначив наступне: по-перше, що Харитонова Я.М. є правомочним нотаріусом, відсутність її акредитації у відповідача не свідчить про неможливість виконання нею своїх обов'язків; по-друге, що позивач не має жодних зауважень щодо змісту наданого відповідачем проекту договору купівлі-продажу об'єкта оренди; по-третє, надав лист ПАТ "АБ "Радабанк" із пропозицією розглянути можливість кредитування для придбання об'єкту оренди.

Листом від 14.03.2018 відповідач вказав позивачу про те, що наданий ним лист ПАТ "АБ "Радабанк" не можна вважати доказом наявності у позивача достатніх фінансових ресурсів на придбавання об'єкту оренди, оскільки такий лист свідчить лише про пропозицію банку надати кредит. Окрім того, відповідач запропонував позивачу 15.03.2018 провести зустріч щодо обговорення всіх деталей оплати об'єкту оренди.

У листі від 14.03.2018 позивач повідомив відповідачу, що відомості про Харитонову Я.М. як приватного нотаріуса містяться в Єдиному реєстрі нотаріусів України, до якого є відкритий доступ.

Заявами, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харитоновою Я.М., позивач повідомила відповідача про заплановане на 15.03.2018 о 09:00 укладення договору купівлі-продажу об'єкту оренди.

Відповідно до свідоцтва від 15.03.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харитоновою Я.М., позивач знаходилась у нотаріуса 15.03.2018 з 09:00 до 18:00. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, відповідач 15.03.2018 до приватного нотаріуса Харитонової Я.М. не з'явився.

19.03.2018 позивач звернулась до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, якою продовжити строк дії договору, втім відповідач відповіді на таке звернення не надав, що і стало підставою звернення до суду позивачем про визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Фізичною особою-підприємцем Тітовою Тетяною Валерянівною договору оренди №02_15_12_01 від 04.02.2015 нерухомого майна, з урахуванням Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна, на той самий строк і на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6., який вважає нікчемним правочином відповідно до закону.

Згідно з пунктом 1.8.6 опціону, у будь-якому випадку незалежно від причин та вини сторін позивач втрачає право на придбання об'єкту оренди, якщо договір купівлі-продажу базового активу не буде укладено сторонами в термін до 01.04.2018.

Втім, до 01.04.2018 сторони договір купівлі-продажу об'єкта оренди не уклали.

Окрім того, 20.03.2018 закінчився погоджений сторонами в договорі строк оренди.

Однак, позивач орендоване майно відповідачу не повернув, продовжує користуватись орендованим майном. За весь час користування майном, в період з 31.05.2018 по 19.07.2018, позивач сплачував відповідачу орендну плату.

Після отримання від позивача пропозиції укласти додаткову угоду до договору оренди про продовження строку його дії від 19.03.2018 відповідач ані протягом місяця, ані на час розгляду справи, відповіді на звернення не надав та не висловив протягом місяця заперечень щодо використання позивачем орендованого майна після закінчення строку договору; жодних заходів щодо виселення позивача не вживав.

У матеріалах справи наявні платіжні доручення, які свідчать про те, що частину сплачених коштів (в сумі 50 000, 00грн) відповідач повернув позивачу в червні 2018 року.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Зі змісту частини 1 статті 763, частини 1 статті 764 Цивільного кодексу України вбачається, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судова колегія зазначає, якщо строк договору оренди нерухомого майна сплив і орендодавець протягом одного місяця письмово не повідомляв орендаря про небажання його подовжувати, а орендар продовжує користуватись цим майном і за актом прийому-передачі не повертав його орендодавцеві, то договір оренди нерухомого майна вважається пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах. Укладення додаткових угод про продовження строку дії договору у такому випадку не вимагається.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з частиною 4 статті 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено правило, відповідно до якого договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором за таких умов: наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору оренди і протягом одного місяця відсутні заперечення орендодавця.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що законом передбачено, що такі письмові заперечення мають бути висловлені орендодавцем протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Як вбачається із матеріалів справи і не спростовується сторонами у справі, строк дії договору закінчився 20.03.2018, проте, позивач продовжує користуватись об'єктом оренди після закінчення строку договору оренди і протягом одного місяця після закінчення строку договору, відповідач не надіслав позивачу своїх письмових заперечень щодо продовження користування майном.

Судова колегія вважає юридично неспроможними доводи апелянта, що 15.12.2017 він направив позивачу лист, в якому повідомив позивача, що не має наміру продовжувати дію договору оренди ніяким іншим чином, крім укладення нового договору оренди або в порядку, передбаченому пунктом 1.8.5 опціону, а саме, для укладення договору купівлі-продажу об'єкта оренди, оскільки вже 04.01.2018 сторони додатковою угодою продовжили строк дії договору оренди до 20.03.2018.

Тобто, 04.01.2018 сторони домовились про можливість продовження строку дії договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору, що відповідає положенням пункту 8.1. договору оренди.

При цьому, згідно матеріалів справи, позивач, як це передбачено умовами договору, скористався своїм правом на придбання об'єкту оренди і звернувся до відповідача до спливу договору оренди із наміром придбати орендоване майно, для чого ще 03.01.2018 запропонував відповідачу призначити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу базового активу на 15.03.2018, а нотаріальне посвідчення такої угоди запропонував доручити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харитоновій Я.М.

Листом від 13.03.2018 позивач повідомив відповідача, що не має жодних зауважень щодо змісту наданого відповідачем проекту договору купівлі-продажу об'єкта оренди.

15.03.2018 позивач був присутній у нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу об'єкта оренди, проте, саме у зв'язку із бездіяльністю відповідача (зокрема, неявка до нотаріуса) договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був.

А доводи відповідача у надісланих позивачу листах щодо відсутності акредитації приватного нотаріуса Харитонової Я.М. у АТ "Укрсоцбанк" і відсутності у позивача доказів щодо наявності достатніх фінансових ресурсів на придбавання об'єкту оренди не мають під собою правового підґрунтя, відтак, у спірних правовідносинах поведінку відповідача не можна визнати належною.

Натомість, відповідач на надав суду інших належних і допустимих доказів повідомлення позивача про наявність у відповідача заперечень протягом одного місяця після закінчення строку договору (після 20.03.2018) щодо його продовження.

Суть поновлення договору оренди згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу України саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні.

Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар в силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно матеріалів справи, орендар не вимагає поновлення договору оренди нерухомого майна на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення договору оренди, і таке обґрунтоване заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди, чого відповідачем здійснено не було.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не повідомив позивача на його звернення від 19.03.2018 щодо прийнятого ним рішення стосовно поновлення договору оренди на новий строк, що, у свою чергу, дало позивачеві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди в силу закону, а саме статті 764 Цивільного кодексу України.

Відповідачем не спростовується, що позивач продовжує користуватися об'єктом оренди.

Матеріали справи не містять доказів заперечення орендодавця після закінчення строку дії договору оренди проти такого користування, як і не містять доказів, що відповідач звертався до позивача із вимогою про звільнення об'єкта оренди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з огляду на приписи статті 764 Цивільного кодексу України, договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, як і додаток №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди, про що сторони зазначили в пункті 1.30 опціону. Отже, враховуючи, що договір оренди є поновленим (продовженим) з огляду на приписи статті 764 Цивільного кодексу України, то й всі додатки до нього продовжують свою дію на раніше визначених умовах.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що оскільки зазначеною нормою визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Відтак, зазначене не протирічить пункту 8.1. договору, оскільки зміст даного пункту договору не свідчить про вираження відповідачем заперечень продовження договору оренди в порядку статті 764 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів апелянта, що договір оренди є припиненим відповідно до підпункту 8.6.1. пункт 8.6. договору оренди, що кореспондується з умовами статті 598 Цивільного кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, яка містить загальні положення щодо підстав припинення зобов'язання, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Поряд з цим, положення статті 764 Цивільного кодексу України, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, щодо правових наслідків продовження користування майном після закінчення строку договору найму, є спеціальними.

За умовами пункту 8.6.1 договору, дія даного договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що строк оренди об'єкту оренди за цим договором не може бути продовженим після його закінчення, якщо сторони не домовилися про інше.

Проте, у спірних правовідносинах сторони домовилися про інше, а саме 04.01.2018 сторони домовились про можливість продовження строку дії договору оренди до 20.03.2018 шляхом укладення додаткової угоди до договору, що відповідає положенням пункту 8.1. договору оренди.

І за обставин не надсилання відповідачем після закінчення строку дії договору оренди протягом місяця заперечень щодо його продовження, фактичного користування позивачем об'єктом оренди правомірним є застосування у спірних правовідносинах положення статті 764 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів апелянта, що протягом 2-х місяців не отримує від позивача орендну плату, а починаючи з 02.04.2018 від стаді переговорів перейшов до стадії судового спору з позивачем, отриману орендну плату за договором відповідач повертає позивачу, на доказ чого до матеріалів справи було надано відповідні платіжні доручення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно наданих позивачем суду першої інстанції доказів, позивачем сплачена орендна плата у розмірі по 25 000, 00грн за кожний період: з 21.03.2018 по 20.04.2018, з 21.04.2018 по 20.05.2018, з 21.05.2018 по 20.06.2018, з 21.06.2018 по 20.07.2018, що підтверджується платіжними дорученнями №27 від 19.07.2018, №25 від 22.06.2018, №№24, 25 від 31.05.2018.

15.06.2018 і 26.06.2018 відповідач повернув позивачеві 50 000, 00грн як надлишкові кошти за оренду по договору.

Разом з тим, протягом місяця після закінчення строку дії договору відповідач не висловив позивачу своїх заперечень щодо продовження його дії, як і не звертався до позивача із запереченнями щодо сплати орендної плати.

І, крім іншого, стаття 764 Цивільного кодексу України не ставить в залежність сплату орендних платежів із правовими наслідками продовження користування майном після закінчення строку договору найму, на відміну, наприклад, від статті 777 Цивільного кодексу України щодо переважного права на укладення договору найму на новий строк.

За таких обставин, судова колегія не вбачає правових підстав для виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення останнього абзацу сторінки 6, першого і другого абзаців сторінки 7, останнього речення другого абзацу, четвертого і останнього абзаців сторінки 8, в яких місцевий господарський суд дійшов висновку, що договір оренди, як і додаток №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди, вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, оскільки такий висновок зроблений судом у відповідності до обставин справи і положень статті 764 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що апелянт в апеляційній скарзі просить виключити із мотивувальної частини оскаржуваного рішення останній абзац сторінки 6 мотивувальної частини, в якому зазначено, що встановлені судом обставини справи свідчать, що договір оренди було укладено сторонами строком до 20.03.2018, після спливу цього строку позивач продовжує користуватись орендованим майном, сплачує за нього орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями №27 від 19.07.2018 року на суму 25 000, 00грн, №25 від 22.06.2018 на суму 25 000, 00грн, №24 від 31.05.2018 на суму 25 000, 00грн (т.2 а.с. 29-31). Крім того, в матеріалах справи міститься звернення від 19.03.2018 позивача до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, якою продовжити строк дії договору, втім відповідач відповіді на таке звернення не надав та не заперечував щодо використання нерухомого майна після закінчення строку договору.

Проте, усі ці встановлені судом першої інстанції обставини відповідають фактичним обставинам справи і апелянт не спростовує ані той факт, що договір оренди було укладено сторонами строком до 20.03.2018, ані факт, що позивач продовжує користуватись орендованим майном; обставини перерахування позивачем коштів також підтверджуються матеріалами справи, як і наявні докази, що позивач листом від 19.03.2018 звернувся до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди про продовження строк дії договору, втім відповідач відповіді на таке звернення не надав; і у матеріалах справи відсутні докази письмового заперечення відповідачем щодо використання позивачем нерухомого майна саме після закінчення строку договору.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для виключення із мотивувальної частини оскаржуваного рішення останній абзац сторінки 6.

Судова колегія також не вбачає підстав для виключення із мотивувальної частини оскаржуваного рішення абзацу 2 сторінки 8, в якому суд першої інстанції констатував, що позовна вимога про визнання поновленим та продовженим укладеного між сторонами договору оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна не підлягає задоволенню, і яким чином такий висновок суду порушує права апелянта.

В абзаці 4 сторінки 8 мотивувальної частини оскаржуваного рішення місцевим господарським судом встановлено, що додаток №1 (Опціон) від 04.02.2015 є невід'ємною частиною договору оренди, про що сторони зазначили в пункті 1.30 опціону. Апелянт не наводить суду апеляційної інстанції правових підстав щодо виключення даного абзацу сторінки 8 мотивувальної частини оскаржуваного рішення, і яким чином даний абзац порушує права апелянта, оскільки даний факт врегульовано безпосередньо сторонами в пункті 1.30 опціону.

Поряд з цим, місцевим господарським судом обґрунтовано враховано роз'яснення, які зазначені в пункті 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", а саме, господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 Господарського кодексу України, стаття 15, частина друга статті 16 Цивільного кодексу України) способам захисту порушеного права.

Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшовши висновку, що договір оренди, як і додаток №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди, є поновленим (продовженим) з огляду на приписи статті 764 Цивільного кодексу України, відмовив у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позовні вимоги не відповідають передбаченому законом способу захисту порушеного права.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на те, що опціон діє за виключенням пункту 1.8.6 як нікчемного, не знайшли свого правового обґрунтування.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України, нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Позивачем не наведено правової норми, яка б визначала домовленість сторін, викладену в пункті 1.8.6 нікчемною. Посилання позивача на те, що відповідний пункт договору суперечить приписам статті 3, частини 1 статті 203, статтям 212, 509, 613, 614, 627 Цивільного кодексу України, оскільки, на думку позивача, такий пункт договору містить в собі домовленість, яка не ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності, розумності, а також, що договір купівлі-продажу у визначений в цьому пункті строк (до 01.04.2018) не укладено у зв'язку з бездіяльністю відповідача - про нікчемність пункту 1.8.6 опціону не свідчить, адже жодна з перелічених позивачем норм не встановлює недійсність правочину з таких підстав.

Щодо доводів апелянта, що позивач двічі подавав до суду уточнені позовні заяви, які за свою суттю є зміною предмету та підстав позову, що відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України не допускається, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкованого у суб'єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно матеріалів справи, первісними позовними вимогами позивача були визнання недійсним пункту 1.8.6 додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015 до договору оренди №02_15_12_01 від 04.02.2015, а саме, що в будь-якому випадку незалежно від причини та вини сторін орендар втрачає право на придбання базового активу, якщо договір купівлі-продажу базового активу не буде укладено сторонами в термін до 01.04.2018, у зв'язку з тим, що він не відповідає меті договору; зобов'язати ПАТ "Укрсоцбанк" укласти з Фізичною особою-підприємцем Тітовою Т.В. договір купівлі-продажу нежитлових приміщень: літера "В-1", загальною площею 1 681, 0кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41, 6кв.м; літера "Е-1", загальною площею 59, 0кв.м; літера "Д-1", загальною площею 25, 1кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16; визнати за Фізичною особою-підприємцем Тітовою Т.В. право оренди нежитлових приміщень: літера "В-1", загальною площею 1 681, 0кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41, 6кв.м; літера "Е-1", загальною площею 59, 0кв.м; літера "Д-1", загальною площею 25, 1кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16, на умовах договору оренди №02_15_12_01 від 04.02.2015 до укладення нею договору купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень.

31.05.2018 позивачем була подана уточнена позовна заява, разом з тим, 22.06.2018 була подана інша уточнена позовна заява (т.1 а.с.174-181), вимогами якої є визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Фізичною особою-підприємцем Тітовою Т.В. договору оренди №02_15_12_01 від 04.02.2015 нерухомого майна - нежитлових будівель: літера "В-1", загальною площею 1 681, 0кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41, 6кв.м; літера "Е-1", загальною площею 59, 0кв.м; літера "Д-1", загальною площею 25, 1кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21.03.2018 до 20.02.2021 на тих самих умовах; визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Фізичною особою-підприємцем Тітовою Т.В. Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна №02_15_12_01 від 04.02.2015, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21.03.2018 до 20.02.2021 на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6., який є нікчемним правочином відповідно до закону.

Уточнена позовна заява від 22.06.2018 була прийнята ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.06.2018 до розгляду і розгляд справи відбувався з урахуванням уточненої позовної заяви від 22.06.2018.

Тобто, суд розглянув справу з урахуванням лише уточненої позовної заяви від 22.06.2018.

Досліджуючи заявлені позовні вимоги у первісному позові і уточненій позовній заяві від 22.06.2018, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що фактично позивач звернувся до суду за захистом свого права на поновлення договору оренди нерухомого майна, тобто, предмет позову не змінювався, а були змінені лише підстави позову, але, як зазначено вище, викладені в уточненій позовній заяві вимоги не відповідають передбаченому законом способу захисту порушеного права.

Відтак, за результатами розгляду уточнених позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 12.09.2018 у справі №922/793/18 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 255-256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.09.2018 у справі №922/793/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.02.2019

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя І.А. Шутенко