ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2019 р. Справа№ 910/21069/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Зубець Л.П.
суддів: Мартюк А.І.
Пашкіної С.А.

секретар судового засідання Цибульський Р.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 31.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на ухвалу Господарського суду міста Києва
від 27.08.2018 (повний текст складено 30.08.2018)
у справі №910/21069/17 (суддя Привалов А.І.)
за заявою Міністерства оборони України
про відстрочку виконання рішення суду
по справі
за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ТРОЯНДА
до 1) Міністерства оборони України;
2) Управління Служби безпеки України в Харківській області
3) Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачів: 1) Харківська обласна державна адміністрація
2) Генеральний штаб Збройних Сил України
про стягнення 702 106, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ТРОЯНДА (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач-1), Управління Служби безпеки України в Харківській області (далі - відповідач-2), військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач-3) про стягнення з них солідарно 702 106,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 у справі №910/21069/17, позов задоволено в частині позовних вимог до Міністерства оборони України. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОЯНДА» 702 106, 00 грн. збитків та 10 531, 59 грн. судового збору. В позові до Управління Служби безпеки України в Харківській області, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відмовлено.
14.08.2018 Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про відстрочку виконання рішення суду до 26.07.2019.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 в задоволенні заяви Міністерства оборони України про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/21069/17 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач-1 (Міністерство оборони України) звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17 та задовольнити заяву Міністерства оборони України про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 до 26.07.2019.
Підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду скаржник зазначив порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.
Зокрема в своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що стягнення з Міністерства оборони України 702 106, 00 грн. матеріальної шкоди та 10 531, 59 грн. судового збору на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/21069/17 позбавить Міністерство оборони України можливості користуватися грошовими коштами, спрямованими для всебічного забезпечення Збройних Сил України, що матиме негативні наслідки та призведе до зниження рівня бойової готовності Збройних Сил України, спричинить загрозу національній безпеці держави.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2018 апеляційну скаргу Міністерства оборони України передано на розгляд колегії суддів у складі: Агрикова О.В. (головуючий суддя), судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г.
Указом Президента України Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.
Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
25.06.2018 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
03.10.2018 в газеті Голос України №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.
Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 01.10.2018 справу №910/21069/17 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України передано до Північного апеляційного господарського суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №10/21069/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.12.2018.
10.12.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17 без змін.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/21069/17 у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018, для розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 прийнято справу №910/21069/17 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Пашкіна С.А. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 31.01.2019.
25.01.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 (скаржника) надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/21069/17 до прийняття остаточного судового рішення Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в даній справі.
В обґрунтування свого клопотання скаржник зазначає про те, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2018 відкрито касаційне провадження по справі №910/21069/17 за касаційною скаргою відповідача-1 та зупинено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 у даній справі. Вказана вище обставина, як вважає скаржник є підставою для винесення Північним апеляційним господарським судом ухвали про зупинення провадження.
В судове засідання 31.01.2019 з`явилися представники позивача, третьої особи-2.
В судовому засіданні 31.01.2019 представник третьої особи-2 підтримав заявлене скаржником клопотання про зупинення провадження у справі, а також підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17 та задовольнити заяву Міністерства оборони України про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 до 26.07.2019.
В судовому засіданні 31.01.2019 представник позивача заперечував проти заявленого скаржником клопотання про зупинення провадження у справі, а також заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17 - без змін.
Представники відповідачів-1, -2, -3, третьої особи-1 в судове засідання 31.01.2019 не з`явилися. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення відповідачів-1, -2, -3, третьої особи-1 про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності представників відповідачів-1, -2, -3, третьої особи-1 за наявними у справі матеріалами.
Колегією суддів в судовому засіданні було відмовлено в задоволенні клопотання скаржника про зупинення провадження у справі до прийняття остаточного судового рішення Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у цій справі, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки рішення місцевого суду набрало законної сили.
В судовому засіданні 31.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи-2, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як зазначалось раніше, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ТРОЯНДА звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України Управління Служби безпеки України в Харківській області, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення з них солідарно 702 106,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018, позов задоволено в частині позовних вимог до Міністерства оборони України. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОЯНДА» 702 106,00 грн. збитків та 10 531,59 грн. судового збору. В позові до Управління Служби безпеки України в Харківській області військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відмовлено.
14.08.2018 Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про відстрочку виконання рішення суду до 26.07.2019.
В обґрунтування своєї скарги, відповідач-1 посилається на відсутність в Державному бюджеті України на 2018 рік виділення Міністерству оборони України відповідних бюджетних асигнувань на відшкодування позивачу шкоди, а погашення заборгованості перед позивачем за рахунок інших коштів спричинить скрутне матеріальне становище відповідача та матиме наслідком зниження рівня бойової готовності Збройних Сил України і неможливість виконання покладних на Міністерство оборони України завдань. Крім того, відповідач-1 посилається на існування надзвичайних подій, до яких слід віднести збройну агресію Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях в Донецькій та Луганській областях, внаслідок якої завдається матеріальна чи нематеріальна шкода, відповідальність за відшкодування якої згідно частини четвертої статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій та Луганській областях» покладено на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.
Відмовляючи в задоволенні скарги Міністерства оборони України суд першої інстанції керувався тим, що заявником не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового акту.
Розглянувши апеляційну скаргу відповідача-1, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
В свою чергу, частиною 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до частин 3 та 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
В зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі Чіжов проти України Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.
Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Колегія суддів зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.
Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Як на підставу скасування оскаржуваної ухвали скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано положення ст. 19 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», відповідно до якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону із подальшим стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Водночас скаржник зазначає, що на цей час порядок відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом організації, підприємству або установі не визначено окремим законодавчим актом.
Колегія суддів відхиляє дане твердження скаржника, з огляду на те, що зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 вбачається, що судом першої інстанції до спірних правовідносин було застосоване положення ст. 1187 Цивільного кодексу, якою передбачено порядок відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Водночас колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували посилання скаржника на скоєння терористичного акту, внаслідок якого були завдані збитки.
Щодо посилань скаржника на те, що Міністерством оборони України наголошувалось на тому, що в Державному бюджеті України на 2018 рік не передбачено виділення Міністерству оборони України відповідних бюджетних асигнувань на відшкодування матеріальної шкоди із зазначених підстав, колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів залишає поза увагою посилання Міністерства оборони України стосовно не виділення бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, а також те, що скаржником не надано колегії суддів беззаперечних доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в ухвалі обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.
Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17 - відсутні.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:
1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;
2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника (Міністерство оборони України).
Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/21069/17 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/21069/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 12.02.2019