ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 917/108/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пількова К. М. - головуючого, Кушніра І.В., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання Жураховської Т.О.

розглянув касаційну скаргу Ялосовецької сільської ради

на рішення Господарського суду Полтавської області (суддя - М.М. Кульбако) від 09.08.2018

та постанову Східного апеляційного господарського суду (головуючий - В.І. Пушай, судді: О.В. Стойка, Н.М. Пелипенко) від 12.11.2018

за позовом Фермерського господарства "Карат"

до Ялосовецької сільської ради

про визнання переважного права на поновлення договорів оренди землі та визнання договорів поновленими.

Учасники справи:

представник позивача - Бобошко В.М., адвокат, Вовк С.П., адвокат.

представник відповідача - не з'явився.

Короткий зміст позовних вимог

1. 02.02.2018 Фермерське господарство "Карат" (далі - Позивач) подало позовну заяву про:

- визнання переважного права Позивача на поновлення договору від 01.11.2007 оренди землі площею 13,36 га, кадастровий номер :09:004:0004 (далі - Земельна ділянка 1), зареєстрованого у Хорольському відділі ДП "ЦДЗК" 19.05.2008 за № 09 (далі - Договір 1), що укладений між Позивачем та Ялосовецькою сільською радою Хорольського району (далі - Відповідач), та визнання поновленим Договору 1 на той же строк і на тих самих умовах;

- визнання переважного права Позивача на поновлення договору від 01.11.2007 оренди землі площею 11,36 га, кадастровий номер :19:002:0001 (далі - Земельна ділянка 2), зареєстрованого у Хорольському відділі ДП "ЦДЗК" 19.05.2008 за № 10 (далі - Договір 2), що укладений між Позивачем та Відповідачем, та визнання поновленим Договору 2 на той же строк і на тих самих умовах;

- визнання переважного права Позивача на поновлення договору від 01.11.2007 оренди землі площею 20,91 га, кадастровий номер :09:004:0003 (далі - Земельна ділянка 3), зареєстрованого у Хорольському відділі ДП "ЦДЗК" 19.05.2008 за № 08 (далі - Договір 3), що укладений між Позивачем та Відповідачем, та визнання поновленим Договору 3 на той же строк і на тих самих умовах.

2. Позовна заява мотивована тим, що, незважаючи на сплив лише у травні 2018 року строку договорів оренди земельних ділянок, вимоги щодо поновлення яких заявлені у цій справі та які є предметом спору, Відповідач листом від 03.01.2018 повідомив про припинення цих договорів і відсутність у Позивача переважного права на поновлення цих договорів, чим порушив права Позивача щодо правомірного очікування реалізації передбаченого Договорами 1, 2, 3 права орендаря (Позивача) на продовження строку оренди за цими угодами. Також Позивач вказав на те, що Відповідач зволікає з укладеням додаткових угод до вказаних договорів оренди земельної ділянки. При цьому Позивач наголосив, що спір між сторонами виник у зв'язку із реалізацією ним права на поновлення Договорів 1, 2, 3 на той же строк та на тих самих умовах відповідно до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. 09.08.2018 Господарський суд Полтавської області прийняв рішення про задоволення позовних вимог: визнання переважного права за Позивачем на поновлення Договорів 1, 2, 3 та визнання поновленими цих договорів на той же строк і на тих самих умовах.

4. Рішення мотивоване тим, що Позивач дотримав усі умови для поновлення Договорів 1, 2, 3, визначених статтею 33 Закону України "Про оренду землі": щодо звернення до Відповідача в установлений термін із проханням поновити договори, а в результаті відмови Відповідача у поновленні цих договорів порушене переважне право Позивача на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому суд вказав на те, що перебіг строку оренди за Договорами 1, 2, 3 починається після набрання ними чинності - після підписання сторонами та державної реєстрації угод, а тому з урахуванням здійснення 19.05.2008 державної реєстрації Договорів 1, 2, 3 строк дії цих договорів спливає 19.05.2018, а не 01.11.2017, як помилково стверджує Відповідач. Через це суд дійшов висновку, що Позивач, звернувшись 06.12.2017 з листами-повідомленнями про намір продовжити строк дії цих договорів, дотримав як умови Договорів 1, 2, 3, так і вимоги статті 33 Закону України "Про оренду землі".

5. Судом встановлені такі обставини:

- Договори 1, 2, 3 укладені 01.11.2007, а державна реєстрація цих договорів проведена 19.05.2008;

- Договори 1, 2, 3 укладені строком на 10 років із викладенням в договорах умови щодо обов'язку орендаря (Позивача) не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії цих договорів повідомити письмово орендодавця про намір продовжити їх дію;

- 30.11.2017 орендодавець (Відповідач) листами-повідомленнями №№ 460/02-27, № 641/02-27, 462/02-27 повідомив орендаря про припинення дії Договорів 1, 2, 3 та відсутність у Позивача переважного права на їх поновлення;

- 06.12.2017 Позивач направив Відповідачу листи-повідомлення №№ 30, 31, 32 про намір продовжити дію Договорів 1, 2, 3 з двома примірниками проектів додаткових угод до кожного договору про внесення змін до цих договорів, додавши також витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастрові плани земельних ділянок.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. 12.11.2018 Східний апеляційний господарський суд постановив: апеляційну скаргу Відповідача задовольнити частково, рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2018 скасувати і прийняти нове, яким в позові відмовити, а в іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення.

7. Рішення мотивоване відсутністю підстав для задоволення позовних вимог через те, що станом на день звернення Позивача 02.02.2018 із позовними вимогами у цій справі про визнання права та поновлення Договорів 1, 2, 3 на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" строк дії цих договорів не закінчився, а Позивач обрав неправильний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки у цьому випадку спір стосується переважного права орендаря на поновлення договорів оренди землі із застосуванням правової конструкції, передбаченої нормами частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Проте Позивач до закінчення підготовчого провадження судом першої інстанції не надав відповідної заяви про уточнення позовних вимог. При цьому апеляційний суд наголосив, що Позивач не звільняється від обов'язків щодо приведення орендних правовідносин у відповідність до чинного законодавства або повернення Земельних ділянок 1, 2, 3 згідно з умовами Договорів оренди 1, 2, 3. Апеляційний суд погодився із визначеним місцевим судом порядком обчислення строку дії Договорів 1, 2, 3 - з моменту їх державної реєстрації 19.05.2008, та з висновком про сплив строку їх дії 19.05.2018.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. 14.12.2018 Відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Позивачу в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. Суди дійшли неправильних висновків в частині порядку обчислення початку та закінчення перебігу строку дії Договорів 1, 2, 3, оскільки проведена лише 19.05.2008 державна реєстрація Договорів 1,2, 3 не може змінювати моменту укладення цих угод 07.11.2007, а тому суди дійшли неправильних висновків, що моментом закінчення строку дії Договорів 1, 2, 3 є травень 2018 року, а відповідною правильною датою закінчення перебігу строку дії цих договорів є 01.11.2017.

10. Неправильно визначивши момент закінчення строку дії Договорів 1, 2, 3, суди дійшли неправильних висновків про дотримання Позивачем вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення Договорів 1, 2, 3, оскільки орендар (Позивач) у встановлений цим законом строк не надіслав орендодавцю (Відповідачу) повідомлення про свій намір скористатись переважним правом щодо укладення Договорів 1, 2, 3 на новий строк з доданням відповідних проектів додаткових угод. Позивач звернувся із відповідними листами-повідомленнями лише 30.11.2017 - коли строк дії Договорів 1, 2, 3 вже закінчився.

Позиція Позивача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

11. Помилковим є висновок Відповідача, що строк дії Договорів 1, 2, 3 спливає 01.11.2017, тоді як суди і першої, і апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що строк дії цих договорів обчислюється з дати їх реєстрації - 19.05.2008, і спливає 19.05.2018.

12. Договори 1, 2, 3 є поновленими при скасуванні оскаржуваної постанови апеляційного суду та залишенні в силі рішення суду першої інстанції, оскільки направлені Відповідачем 30.11.2017 листи №№ 460/02-27, № 641/02-27, 462/02-27 не містять заперечень у поновленні договорів оренди, які є предметом спору у цій справі.

Позиція Верховного Суду

13. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, з урахування приписів статті 4 ГПК України, наведені приписи чинного законодавства визначають об'єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов'язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

14. Суди встановили, що предметом спору у цій справі, а відповідно і об'єктом захисту за позовними вимогами, стало право орендаря (Позивача) на поновлення Договорів 1, 2, 3 - договорів оренди земельної ділянки - в порядку, передбаченому частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

15. Щодо моменту виникнення у орендаря права на поновлення договору оренди землі в порядку, передбаченому частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а відповідно і щодо моменту, коли це право може бути порушено, суд зазначає таке.

Відносини, пов'язані з орендою землі, врегульовані, зокрема спеціальним нормативним актом у сфері правовідносин з оренди землі - Законом України "Про оренду землі" (далі - Закон). Законом визначені умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

16. Статтею 33 Закону регламентовані порядок та підстави поновлення договору оренди землі на новий строк у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї статті).

Відповідно до частини 6 статті 33 Закону у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже щодо прав та обов'язків орендодавця відповідно до порядку поновлення договору оренди землі, визначеного частиною 6 статті 33 Закону, то орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті Закону.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк (частина 6 статті 33 Закону).

Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону. При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Суд звертається до правових позицій щодо підстав для поновлення договору оренди земельної ділянки, які викладені Верховним Судом України у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц та Судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.09.2018 № 920/739/17.

17. Враховуючи викладене (висновки в пункті 16), порушення прав орендаря на поновлення договору оренди землі в порядку частини 6 статті 33 Закону може мати місце, а відповідно і право на захист цього права орендаря може виникнути лише після закінчення дії договору оренди землі - після спливу одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, протягом якого орендодавець, у разі якщо він заперечує стосовно поновлення цього договору, має право заявити таке заперечення, однак не заявляє його, орендар в той же час продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди, однак при цьому орендодавець відмовляє або зволікає на вимогу орендаря в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, обов'язковість якої передбачена нормами частин 6, 8 статті 33 Закону.

Отже, у спорі про поновлення договору оренди землі при вирішенні питання, чи порушене право орендаря на поновлення договору оренди землі відповідно до частини 6 статті 33 Закону, серед іншого, підлягають встановленню обставини щодо закінчення строку дії договору оренди землі.

18. Стосовно строку дії договору оренди землі Суд зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 18 Закону (в редакції, чинній як на час укладення Договорів 1, 2, 3, так і на час проведення їх державної реєстрації) передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Частиною 1 статті 20 цього закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Отже перебіг строку дії договору оренди землі починається з моменту його державної реєстрації, а тому спір про поновлення договору оренди землі в порядку частини 6 статті 33 Закону є передчасним у разі, якщо на час звернення із відповідним позовом та ухвалення рішення судом договір оренди землі не припинив свою дію, у зв'язку з тим, що строк, на який його було укладено, не закінчився.

Суд звертається до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 136/2211/15-ц (провадження № 61-5839 св 18).

Крім цього у правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13 та від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, які також враховані та на які також міститься посилання в постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 136/2211/15-ц (провадження № 61-5839 св 18), також йдеться про те, що моментом укладення договору оренди землі є день, коли сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору і скріпили його своїми підписами, однак договір набирає чинності в момент його державної реєстрації.

19. Отже Суд погоджується із висновком апеляційного суду, що строк дії Договорів 1, 2, 3 розпочав свій перебіг після набрання ним чинності - з моменту його державної реєстрації (як встановили суди 19.05.2008), а не з моменту його укладення - 01.11.2007, як помилково стверджує скаржник (пункт 10), а тому відхиляє протилежні твердження скаржника про неправильність визначення судом моменту початку перебігу строку.

20. Враховуючи викладене та враховуючи встановлені апеляційним судом обставини щодо здійснення 19.05.2008 державної реєстрації Договорів 1, 2, 3, укладених строком на 10 років, закінчення строку дії цих договорів, відповідно 19.05.2018, та звернення Позивача 02.02.2018 з вимогами про поновлення Договорів 1, 2, 3 в порядку частини 6 статті 33 Закону до закінчення строку їх дії 19.05.2018, Суд погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції, що заявлений орендарем (Позивачем) позов є передчасним, оскільки на час звернення із цим позовом Договори 1, 2, 3 не припинили свою дію, у зв'язку з тим, що строк, на який його було укладено, не закінчився, через що у орендаря (Позивача) не виникло право на поновлення цих договорів з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону, і відповідно, не могли настати обставини, з якими пов'язується порушення цього права Позивача, що стало об'єктом захисту за позовними вимогами у цій справі.

21. Дійшовши наведених висновків - про передчасність позовних вимог у цій справі, Суд відхиляє як неналежні наступні аргументи скаржника (пункт 11) із запереченням висновків судів про дотримання Позивачем вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення Договорів 1, 2, 3.

22. Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, вважає, що висновки суду апеляційної інстанцій в оскаржуваній постанові про відмову в задоволенні позовних вимог зроблені відповідно до норм законодавства, зокрема статті 33 Закону України "Про оренду землі", статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакцій, чинній на 01.11.2007), а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи. У зв'язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Ялосовецької сільської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 у справі № 917/108/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді І. В. Кушнір

Ю. Я. Чумак