ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Справа № 915/394/18

м.Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів Л.В.Поліщук, С.В. Таран

секретар судового засідання Р.О. Кияшко

за участю представників учасників справи:

від ТОВ "Станкосервис" - Хоменко О.А. - за довіреністю (посвідчення адвоката);

від ОСОБА_2 - не з'явився.

Розглянувши у відкритому усудовому узасіданні уапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станкосервис"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05 листопада 2018 року

у справі №915/394/18

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станкосервис"

про визнання недійсним та скасування рішення, оформленого п. 4 протоколу загальних зборів учасників товариства від 22.02.2018р.

суддя суду першої інстанції: Коваль Ю.М.

час і місце ухвалення рішення: 05.11.2018р. о 17:03год., м.Миколаїв, господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань №926

повний текст рішення складений 09.11.2018р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 29.01.2019р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

04.05.2018р. ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкосервис» (далі ТОВ «Станкосервис», відповідач) в якому просила визнати недійсним і скасувати рішення, вказане у п. 4 протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Станкосервис» від 22.02.2018р. №7, щодо зобов'язання керівника підприємства виплатити позивачу грошові кошти у розмірі 166 670,00грн. у строк до 20.03.2018р. в оплату за долю у статутному капіталі товариства; зобов'язати ТОВ «Станкосервис» виплатити позивачу ринкову вартість частини майна товариства, пропорційну частці позивача у статутному капіталі відповідача, визначену станом на 17.12.2017р..

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням спірним рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Станкосервис" права власності позивача щодо отримання у зв'язку з її виходом із складу учасників товариства частини майна цього товариства, пропорційної її частці у статутному капіталі товариства, передбачених ч. 1 ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", пп. 6.1, 6.2, 6.4 статуту ТОВ "Станкосервис".

Зокрема, позивач зазначає, що у своїх заявах просила виплатити їй вартість частини майна господарського товариства, пропорційну частці позивача в статутному капіталі товариства, що відповідає вимогам закону та статуту Товариства. Проте, учасники відповідача прийняли рішення про виплату позивачеві лише частки в статутному капіталі відповідача пропорційно долі позивача. ОСОБА_2 зазначає, що нею було отримано 166 670,00грн. Таким чином, позивач вважає що необхідно не тільки визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів учасників відповідача, а й провести експертну оцінку майна ТОВ «Станкосервис» задля визначення ринкової вартості майна відповідача станом на 17.12.2017р.

02.05.2018р. до господарського суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, на вирішення якої позивач просив покласти питання: яка ринкова вартість майна ТОВ «Станкосервис» станом на 17.12.2017р. та яка вартість частини майна ТОВ «Станкосервис» пропорційна частці позивача в статутному капіталі відповідача.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.06.2018р. у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено.

06.08.2018р. до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «Станкосервис» до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Станкосервис» укладеним.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.08.2018р. зустрічну позовну заяву повернуто без розгляду, оскільки таку заяву подано з порушенням строку встановленого для її подання .

04.09.2018р. ТОВ «Станкосервис» подано до суду заяву про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/884/18, в якій предметом спору є визнання укладеним між позивачем та відповідачем договору купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Станкосервис».

13.09.2018р. позивачем надано до суду пояснення стосовно обставин, які передували проведенню загальних зборів ТОВ «Станкосервис» 22.02.2018р. У вказаних поясненнях ОСОБА_2, крім іншого зазначала, що вимога викладена в 2 пункті резолютивної частини позову заявлена передчасно.

14.09.2018р. до суду надійшли пояснення відповідача щодо регулювання та правових наслідків виходу учасника із товариства з обмеженою відповідальністю.

02.11.2018р. відповідачем подано до суду пояснення, в яких ТОВ «Станкосервис» просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.11.2018р. прийнято відмову ОСОБА_2 від позовної вимоги про зобов'язання ТОВ «Станкосервис» виплатити гр.. ОСОБА_2 ринкову вартість частини майна товариства, визначеного станом на 17.12.2017р. пропорційно її частці у статутному капіталі товариства та закрито провадження у справі в цій частині .

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.11.2018р. задоволено позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкосервис» - визнано недійсним і скасовано рішення, викладене в п. 4 протоколу від 22.02.2018р. загальних зборів учасників ТОВа «Станкосервис» щодо зобов'язання керівника ТОВа «Станкосервис» виплатити громадянці ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 166670грн. у строк до 20.03.2018р. в оплату за долю у статутному капіталі товариства; стягнуто з ТОВа «Станкосервис» на користь ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 1762грн. та грошові кошти в сумі 3000грн. - на відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Ухвалюючи рішення, господарський суд зазначив, що ОСОБА_2, звертаючись із заявою від 18.12.2017 про її вихід із складу учасників ТОВ "Станкосервис", мала на меті отримати вартість частини майна товариства, пропорційну її частці в його статутному капіталі, а не відступити свою частку у статутному капіталі товариства, зокрема самому Товаритсву. Про таке, крім іншого, свідчать неодноразові її звернення до інших учасників товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із заявами від 28.02.2018 та від 16.03.2018 про визначення, згідно вимог законодавства, справедливої вартості частини майна товариства, що мала бути їй виплачена, та внесення відповідних змін у рішення загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом від 22.02.2018, котрі іншими учасниками товариства не задоволені.

Судом відхилено твердження відповідача про те, що дії ОСОБА_2 щодо отримання від ТОВ "Станкосервис" грошових коштів у сумі 166670 грн. свідчать про її згоду на укладення з відповідачем договору купівлі-продажу її частки у статутному капіталі Товариства за вищевказану суму та виконання сторонами умов цього договору, так як товариством не подано доказів досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства.

Отже, спірне рішення загальних зборів учасників товариства за своїм змістом суперечить ч. 1 ст. 54 Закону та пп. 6.1, 6.2, 6.4 статуту товариства в редакціях, чинних на момент винесення цього рішення, і ним порушені корпоративні права громадянки ОСОБА_2 на отримання вартості частини майна відповідача, пропорційної її частці у його статутному капіталі, а тому позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначив, що враховуючи що суд визнав такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу про визнання недійсним та скасування спірного рішення загальних зборів, яка є вимогою немайнового характеру та, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", оплачується судовим збором у сумі 1762 грн., і тому саме цю суму судового збору належить відшкодувати позивачу за рахунок товариства. Також господарський суд визнав, що позивачем доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

11.12.2018р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкосервис», в якій скаржник посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Станкосервис» зазначає що 22.02.2018р. відбулися Загальні збори учасників ТОВ «Станкосервис», на яких крім іншого було розглянуто та вирішено питання про викуп Товариством частки ОСОБА_2 в розмірі 33,334% згідно її заяви. Протокол зборів був підписаний повноважним представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_7 без зауважень та заперечень. На думку скаржника, підписавши протокол , позивач погодилася на викуп її частки в товаристві.

З посиланням на практику Верховного суду України,Вищого господарського суду України та положення п.3 ч.1 ст. 116, ст.148 ЦК України, ст. 10 ЗУ «Про господарські товариства» апелянт вказує, що необхідною умовою для виходу учасника товариства з товариства є нотаріально посвідчена заява про вихід з товариства в оригіналі, яка в даному випадку ОСОБА_2 не подавалася, а подана копія заяви не свідчить про вихід позивача зі складу учасників Товариства. Встановивши відсутність оригіналу нотаріально засвідченої заяви позивача про вихід з Товариства, ТОВ «Станкосервис» дійшло висновку, що подана заява не є належно оформленою заявою та не може бути підставою для виходу позивача з Товариства і проведення відповідних виплат, оскільки не створює для сторін правових наслідків передбачених ст.116, 148 ЦК України, ст.10 ЗУ «Про господарські товариства»

На думку скаржника, надання позивачем копії заяви свідчить про її намір залишити Товариство та припинити свою учать в Товаристві. Оскільки оригінал заяви позивача про вихід з Товариства не надавався, то розглядалися всі способи припинення участі в Товаристві: вихід, викуп, виключення. З огляду на економічні передумови, Товариство прийняло рішення про викуп частки за 166 670,00грн. Відповідне право є у Товариства згідно п.5.8 Статуту.

ТОВ «Станкосервис» стверджує, що за відсутності нотаріально посвідченої заяви про вихід за наявності лише наміру ОСОБА_2 припинити свою участь у Товаристві, Товариство вправі прийняти власне рішення про викуп частки ОСОБА_2 (оферта). ОСОБА_2 була ознайомлена з таким рішенням (офертою), оскільки представник ОСОБА_2 брав участь у загальних зборах учасників та підписав відповідний протокол.

Скаржник вважає, що висновок суду про те, що Товариство не надало доказів з досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства не відповідає обставинам справи, оскільки факт отримання коштів ОСОБА_2, на думку скаржника є підтвердженням її згоди на укладення договору купівлі-продажу частки та приймаючи грошові кошти станом на 23.03.2018р. ОСОБА_2 знала про їх призначення - за викуп частки та прийняла кошти без заперечень та зауважень, усвідомлюючи призначення платежу та розуміючи природу пропонованого правочину.

Господарський суд не надав оцінку факту отримання коштів позивачем в якості оплати за частку, правова природа яких є виключно плата погодженої вартості частки при викупі, оскільки кошти у зв'язку з виходом підлягали би сплаті лише у 2019 році, тобто після затвердження балансу за 2018 рік.

За твердженнями скаржника, після укладення договору позивавачка намагалася переглянути або змінити вже укладений і виконаний договір купівлі-продажу частки шляхом написання листів, що на думку апелянта є маніпуляцією з метою отримати більше коштів, ніж передбачено п.4 Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Станкосервис».

Крім наведеного, скаржник вказує на незастосування господарським судом ч.1 ст. 148 ЦК України, відповідно до якої справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному посвідченню, а також неправильно застосував ст. 54 ЗУ «Про господарські товариства», яка стосується оплати вартості майна при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю і не підлягала застосуванню в даному випадку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВа «Станкосервис»; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст.263 ГПК України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань до 08.01.2019р.; зупинено дію рішення господарського суду Миколаївської області від 05.11.2018р. у справі №915/394/18.

04.01.2019р. до суду поштою надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить суд залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції, позивач стверджує, що відповідачем самостійно всупереч волі позивача здійснено дії щодо викупу долі ОСОБА_2, оскільки така вимога позивачем не заявлялася та відповідна заява не подавалася; протокол від 22.02.208р. не містить ніякої домовленості між сторонами щодо викупу частки; законодавець розмежовує поняття подачі заяви учасника про вихід з товариства та посвідчення справжності підпису учасника у цій заяві - нотаріальному посвідченню підлягає підпис у заяві про вихід з товариства, що позивач і здійснила, але у ст .148 ЦК України не зобов'язано учасника який виходить з товариства подавати саме оригінал цієї заяви; представник позивача ОСОБА_7 який був присутній на зборах у якості запрошеного нічого не вирішував та він згідно довіреності не має повноважень укладати з відповідачем будь-які угоди від імені позивача; кошти позивач отримала в якості частини усієї суми, яку вона за законом має право отримати , ні оферти, ні акцепту не було.

Ухвалою апеляційного суду від 14.01.2019р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.01.2019р.

22.01.2019р. від позивача надійшла заява, в якій остання просить розглядати справу без участі позивача та її представника, наполягаючи на позиції викладеній у відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з викладених у скарзі підстав.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ТОВ «Станкосервіс», обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених скаржником та позивачем, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.07.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., набула 1/3 частки спадщини ОСОБА_9 у статутному капіталі ТОВ "Станкосервис" разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які також успадкували по 1/3 частці у статутному капіталі відповідача.

Рішеннями загальних зборів Товариства, оформлених протоколом № 2 від 29.08.2017р. затверджено нову редакцію статуту ТОВ "Станкосервис", в якому викладено, що статутний капітал товариства складає 500000 грн., а засновниками (учасниками) товариства є громадяни України: ОСОБА_2 з часткою у статутному капіталі Товариства в розмірі 33,334 % що дорівнює 166670 грн. ОСОБА_6 з часткою 33,333 % що дорівнює 166665грн.; та ОСОБА_5 з часткою у статутному капіталі Товариства 33,333 % що дорівнює 166665 грн.

ОСОБА_2 звернулася до загальних зборів учасників ТОВ "Станкосервис" заявою від 18.12.2017р. серії НМТ № 744787, посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М. за № 1103, про вихід із складу учасників Товариства. В заяві позивач зазначала, що припиняючи свою участь у складі учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Станкосервис" просить виплатити вартість частини майна Товариства, пропорційну частці у статутному капіталі цього Товариства з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як стверджує відповідач, ним було отримано копію заяви ОСОБА_2 від 18.12.2017р., а не її оригінал.

Заявою від 17.01.2018р. ОСОБА_2 звернулася до директора ТОВ "Станкосервис" про скликання загальних зборів учасників товариства та включення до порядку цих зборів питання про внесення змін до Статуту товариства, у зв'язку із її виходом зі складу учасників товариства, затвердження річних результатів діяльності товариства за 2017 рік та визначення строку і порядку виплати частки прибутку (дивідендів) його учасникам.

05.02.2018р. ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з заявою, в якій, посилаючись на свої попередні заяви, пропонувала провести переговори на предмет визначення справедливої ціни спадкового майна, провести його незалежну оцінку та розділити його між спадкоємцями пропорційно долям.

22.02.2018р. відбулися загальні збори ТОВ "Станкосервис" у присутності ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі ОСОБА_11 та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_7, рішення яких оформлені протоколом від 22.02.2018.

На порядок денний зборів винесено питання: 1.Затвердження річних результатів діяльності Товариства за 2017 рік; 2.Визначення строків та порядку виплати дивідендів за 2017 рік; 3.Про виключення зі складу учасників Товариства; 4.Визначення порядку та строків викупу Товариством долі ОСОБА_2 згідно її заяви; 5. Внесення змін до статуту Товариства; 6.Повноваження щодо реєстрації змін".

Згідно Протоколу по другому питанню порядку денного було одноголосно вирішено виплатити ОСОБА_2 дивіденди за період з 1 січня 2017 року по 18 грудня 2017 року у сумі 563 373,72грн., щомісячно рівними частками, починаючи з 01 березня 2018 року. Останню виплату здійснити не пізніше 17 грудня 2018 року у порядку, встановленому законодавством України.

По третьому питанню збори одноголосно вирішили виключити ОСОБА_2 зі складу учасників Товариства згідно її поданої заяви, при цьому взято до уваги, що ОСОБА_2 подала заяву про вихід з Товариства.

По четвертому питанню порядку денного збори одноголосно вирішили зобов'язати керівника ТОВ «Станкосервис» виплатити ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 166670,00грн. у строк до 20 березня 2018 року.

Також на зборах прийнято рішення по п'ятому та шостому питаннях порядку денного та вирішено внести відповідні зміни до статуту Товариства, виготовити його нову редакцію та зареєструвати у державного реєстратора. Доручити ОСОБА_12 підготувати відповідні документи та подати на державну реєстрацію.

28.02.2018р. ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з заявою, в якій зазначала, що просила в своїх заявах від 18.12.2017р. та 05.02.2018р. виплатити їй вартість частини майна господарських товариств пропорційно її долі в їх уставному капіталі. Замість цього збори прийняли рішення про виплату їй всупереч вимогам ч.1 ст.54 ЗУ «Про господарські товариства» і волевиявлення позивача тільки долі в уставному капіталі. Таким чином, оскільки протоколи загальних зборів учасників господарських товариств носять конфіденційний характер і державному реєстратору не пред'являлись, вважає можливим відкоригувати зазначені помилкові положення в відповідності з фінансовими звітами підприємств за 2017 рік. Одночасно вважає можливим обговорити питання про повернення їй її вкладів частково в натуральній формі.

В листі від 16.03.2018р. позивач зазначив, що у зв'язку з відсутністю відповіді на заяву від 28.02.2018р. та відсутністю пропозицій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо вирішення ситуації яка склалася, з метою уникнення судового порядку її вирішення позивач пропонує визначитися з лінією поведінки, про що повідомити в письмовому вигляді.

Листом (без дати та номеру) ОСОБА_5 повідомила позивачу, що на загальних зборах 22.02.2018р. був присутній адвокат ОСОБА_2, яким було схвалено та підписано протоколи зборів . Претензії адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності волевиявлення позивача при підписанні протоколів ОСОБА_5 незрозумілі та свідчать про те, що на момент проведення загальних зборів адвокат діяв недобросовісно та всупереч інтересам ОСОБА_2 Щодо пропозицій позивача відносно коригування помилкових положень протоколів, ОСОБА_5 зазначено, що діючим законодавством України прямо не передбачений порядок внесення змін в рішення прийняте загальними зборами в іншому складі учасників.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на порушення рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Станкосервис" від 22.02.2018р. права щодо отримання у зв'язку з її виходом із членів учасників товариства частини майна цього товариства, пропорційної її частці у статутному капіталі товариства, передбачених ч. 1 ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", пп. 6.1, 6.2, 6.4 статуту ТОВ "Станкосервис".

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду наступного.

Відповідно до положень статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Частиною 1 статті 58 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах (пункт 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства може бути, зокрема порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів (пункт 17 постанови пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Отже, для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Відповідно п. 6.1., 6.2, 6.3 Статуту ТОВ «Станкосервис», учасник Товариства має право на вихід з Товариства, повідомивши Товариство про свій вихід не пізніше ніж за 25 днів до виходу. Учасник, який виходить із Товариства, має право одержати вартість частини майна пропорційну його частці у статутному капіталі Товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна Товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається Учасникові без виплати винагороди. Виплата вартості частини майна Товариства, пропорційної частці Учасника у статутному капіталі проводиться після затвердження звіту за рік в якому учасник вийшов з Товариства і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув сплачується належна йому частина прибутку, одержаного Товариством в даному році до моменту його виходу.

Зазначені положення статуту узгоджуються зі ст. 54 ЗУ «Про господарські товариства» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої при виході учасника із товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і у строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством у даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства; за домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі; якщо вклад до статутного фонду був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди; порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Наведені положення законодавства України, що передбачають виплату вартості частки майна товариства при виході учасника із товариства пропорційну частці у статутному капіталі, є імперативними.

Місцевий суд обгрунтовано дійшов висновку, що чинним законодавством передбачено право учасника товариства з обмеженою відповідальністю на отримання при виході з товариства вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному фонді, а також зобов'язання товариства виплатити учаснику, що виходить з товариства, вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі, в строк до 12 місяців з дня виходу, а оскаржуваним рішенням порушено це право позивача, встановивши, що волевиявлення позивачки полягало у виході зі складу учасників Товариства, а не у відчуженні своєї частки будь-кому, у тому числі Товариству.

Також відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що відсутні докази досягнення між сторонами згоди щодо істотних умов купівлі-продажу частки ОСОБА_2 у статутному капіталі Товариства.

Майно та зобов'язання товариства обліковуються на його балансі, де відображається вартість активів товариства та джерела їх формування. Тому вартість частини майна товариства, пропорційна частці в статутному капіталі, що підлягає виплаті учаснику, за загальним правилом визначається на підставі балансу товариства, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку також здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Враховуючи наведене, господарський суд повно встановивши усі істотні обставини справи, надавши їм у сукупності належну правову оцінку та вірно застосувавши норми ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", ст. 167 Господарського кодексу України, ст. 148 Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини, дійшов обгрунтованого висновку, що п. 4 спірного рішення загальних зборів суперечить ч. 1 ст. 54 Закону та пп. 6.1, 6.2, 6.4 статуту товариства в редакціях, чинних на момент винесення цього рішення, і ним порушені корпоративні права ОСОБА_2 на отримання вартості частини майна відповідача, пропорційної її частці у його статутному капіталі, а тому підставно задовольнив заявлені позовні вимоги.

Щодо аргументів скаржника, що у зв'язку з підписанням протоколу загальних зборів від 22.02.2018р. позивачка погодилась на викуп її частки в статутному капіталі Товариства, колегія суддів звертає увагу, що протокол підписано не ОСОБА_2, а її представником за довіреністю ОСОБА_7. Поряд з тим, згідно наявної в матеріалах справи копії довіреності виданої ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_7 №1465 від 13.07.2015р. на підставі якої ОСОБА_7 зареєстрований від імені ОСОБА_2 на загальних зборах, довіреність містить застереження щодо повноважень представника, зокрема в ній зазначено що ОСОБА_7 має право подавати від імені довірителя заяви (в тому числі на видачу свідоцтва про право на спадщину) та інші документи, одержувати довідки та будь-які інші документи, в тому числі отримати технічний паспорт та Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що стосуватися виконання довіреності, розписуватися за довірителя включаючи державне мито, одержати Свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати його в відповідному органі, сплачувати за довірителя необхідні платежі, включаючи державне мито (плату), а також виконувати всі інші юридично значимі дії , пов'язані з цією довіреністю (без права розпорядження майном довірителя).

Таким чином ОСОБА_7 не мав повноважень на вчинення дій щодо розпорядження часткою ОСОБА_2 у статутному капіталі відповідача та відповідних дій, підписавши протокол, не вчиняв.

Судовою колегією не приймаються до уваги посилання скаржника на постанову Верховного суду України від 14.03.2011р. у справі №3-12гс11, постанови Вищого господарського суду від 17.07.2013р. у справі №11/994 та від 25.04.2017р. у справі №914/1688/16 як на обставину, що підтверджує обов'язковість подання оригіналу нотаріально посвідченої заяви про вихід з Товариства, оскільки згадані постанови прийнято за іншої фактично-доказової бази та за інших обставин, ніж у даній справі, зокрема з тексту вказаних постанов вбачається, що учасниками подавались заяви про вихід з товариства у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчувались взагалі. Висновків щодо необхідності подання саме оригіналу нотаріально посвідченої заяви про вихід з товариства зазначені постанови не містять.

Господарським судом підставно зазначено, що ОСОБА_2, звертаючись із заявою від 18.12.2017 про її вихід із складу учасників ТОВ «Станкосервис», мала на меті отримати вартість частини майна товариства, пропорційну її частці в його статутному капіталі, а не відступити свою частку у статутному капіталі товариства, зокрема останньому.

Крім того, відповідно до положень Статуту ТОВ «Станкосервис», учасник Товариства може за згодою решти Учасників відступити свою частку (її частини) одному чи кільком Учасникам цього ж Товариства або третім особам або самому Товариству (п.5.1). Учасником який має намір відступити свою частку (її частину) у Статутному капіталі Товариства, повинен звернутися до Загальних Зборів Учасників або до кожного Учасника з заявою, що містить прохання дати згоду на здійснення відступлення частки (її частини) конкретній особі (особам). Прохання буде вважатися задоволеним, якщо на протязі 25 днів від дня звернення Учасник отримає письмову відповідь щодо надання Загальними Зборами Учасників або кожним Учасником згоди на відступлення частки (її частини) або не дістане в цей строк письмової відповіді (п.5.4). Частка Учасника Товариства після повного внесення може бути придбана самим Товариством. У цьому разі воно зобов'язане передати її іншим учасникам або третім особам у строк , що не перевищує одного року. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму на Загальних зборах учасників проводиться без урахування частки придбаної Товариством (п.5.8).

Таким чином, прийняттю рішення Товариством про викуп частки учасника має передувати подання відповідної заяви такого учасника .

Пункт 5.8 Статуту на який посилається скаржник не містить положень що за відсутності нотаріально посвідченої заяви про вихід та за наявності наміру Учасника припинити участь у Товаристві, Товариство має право прийняти рішення про викуп частки. Такі твердження апелянта базуються на власному тлумаченню положень Статуту та не відповідають законодавству.

Щодо аргументів апелянта про отримання позивачем коштів сплачених відповідачем 20.03.2018р., 21.03.2018р., 22.03.2018р. та 23.03.2018р. на загальну суму 166 670,00грн. в якості сплати погодженої вартості частки при викупі та отримання вказаних коштів ОСОБА_2, судова колегія зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи копій видаткових касових ордерів від 23.03.2018р. на суму 49000грн.,22.03.2018р. на суму 49000грн.,21.03.2018р. на суму 19670 грн. в якості підстави виплати вказаних коштів зазначено повернення частки у статутному капіталі при виході, а не за викуп частки.

Видатковий касовий ордер №14 від 20.03.2018р. на суму 49000грн. взагалі свідчить про видачу ОСОБА_11, а не ОСОБА_2 цих коштів «під звіт», тобто свідчить про обставини, що не мають відношення до даної справи.

Крім того, як вірно зазначено господарським судом, твердження відповідача про те, що дії ОСОБА_2 щодо отримання від ТОВ "Станкосервис" грошових коштів у сумі 166670 грн. свідчать про її згоду на укладення з відповідачем договору купівлі-продажу її частки у статутному капіталі товариства за вищевказану суму та виконання сторонами умов цього договору, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не подано доказів досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства та укладення договору у письмовій формі, навпаки, подані позивачем докази з достовірністю підтверджують її волевиявлення саме на вихід зі складу учасників та отримання вартості частки майна ТОВ "Станкосервіс" пропорційно її частці у статутному капіталі .

Усі аргументи відповідача зводяться до намагання переконати господарський суд у правомірності оскаржуваного рішення загальних зборів учасників, яким фактично було легалізовано викуп Товариством частки ОСОБА_2 у статутному капіталі за номінальною вартістю без її згоди, всупереч дійсним намірам позивачки та нормам чинного законодавства.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, покладених в основу прийнятого судового рішення та судом апеляційної інстанції відхиляються.

Підстав для виходу судом апеляційної інстанції за межі доводів апелянта не убачається, оскільки при апеляційному розгляді справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення господарського суду Миколаївської області від 05.11.2018р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 235, 236, 240,269, 270,275, 276, 281- 284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 05.11.2018р. у справі №915/394/18 залишити без змін.

Витрати із сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ТОВ «Станкосервис».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286, 287 ГПК України.

Повна постанова складена 05 лютого 2019 року у зв'язку із перебуванням судді С.В. Таран 04.02.2019р. у відпустці.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран