ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 Справа №914/1200/18

Господарський суд Львівської області в особі судді Пазичева В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс", м.Мостиська Львівської області

про стягнення пені та штрафу в розмірі 904 913,06 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: Губаненко Ю.П., ордер № 54669 від 21.12.18 року.

від відповідача: не з'явився.

Суд встановив: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" про стягнення пені та штрафу в розмірі 904 913,06 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.07.2018 р. для розгляду справи № 914/1200/18 визначено склад суду в особі судді Горецької З. В.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.07.2018 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 30.07.2018 року. Оскільки, за складністю та категорією дану справу, слід розглядати за правилами загального позовного провадження, суд призначив розгляд цієї справи в підготовчому провадженні.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.10.2018 р. підготовче засідання у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті на 24.10.2018 р.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Брика І.С. щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 914/1200/18 за № 477 від 18.10.2018 року та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.10.2018 р. здійснено заміну судді Горецької З. В. у справі № 914/1200/18, у зв'язку з закінченням терміну повноважень, визначено новий склад суду в особі судді Пазичева В.М.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.10.2018 р., у справі № 914/1200/18, суд ухвалив повернутись до стадії підготовчого провадження. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.10.2018 р. підготовче засідання відкладено на 29.10.2018 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.10.2018 року, підготовче засідання відкладено на 07.11.2018 року, у зв'язку із неявкою представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.11.2018 року, підготовче засідання відкладено на 16.11.2018 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.11.2018 року, підготовче засідання відкладено на 11.12.2018 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.12.2018 року, підготовче засідання відкладено на 10.01.2019 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.01.2019 року, підготовче засідання відкладено на 15.01.2019 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.01.2019 року, підготовче засідання відкладено на 23.01.2019 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.01.2019 року, підготовче засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 05.02.2019 року.

Позивач вимог ухвали суду про відкладення підготовчого засідання від 24.10.2018 року, від 29.10.2018 року, від 07.11.2018 року, від 16.11.2018 року, від 11.12.2018 року, від 10.01.2019 року, від 15.01.2019 року, від 23.01.2019 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

29.10.2018 р. за вх. № 41103/18 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

14.01.2019 р. за вх. № 1571/19 представник позивача подав відповідь на відзив.

Відповідач вимог ухвали суду про відкладення підготовчого засідання від 24.10.2018 року, від 29.10.2018 року, від 07.11.2018 року, від 16.11.2018 року, від 11.12.2018 року, від 10.01.2019 року, від 15.01.2019 року, від 23.01.2019 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду, що знаходяться у матеріалах справи, а явка якого була визнана судом обов'язковою.

16.11.2018 р. за вх. № 44142/18 представник відповідача подав відзив на позов.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 05.02.2018 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У позовній заяві позивач зазначає, що між Філією «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - покупець, філія «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» (надалі - постачальник, відповідач, ТзОВ «Хмарочос плюс») було укладено договір поставки від 13.05.2017 № ЦУП-04/0081/17 (далі - Договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки, постачальник зобов'язався у 2017 році поставити і передати у власність покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев'яні до залізничних колій, не просочені (код ЄЗС 03410000-7 Деревина (Шпали та бруси дерев'яні), (далі - товар), найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються у Додатку до Договору поставки (Специфікації), що є невід'ємною частиною Договору, а покупець зобов'язався прийняти товар та здійснити оплату, відповідно до умов Договору.

З урахуванням змін, внесених до Договору поставки Додатковою угодою № 1 від 06.06.2017 р., сума Договору поставки становить 1 241 640,00 грн. з ПДВ (п. 3.1 Договору поставки).

Відповідно до п. 5.1. Договору поставки, строк (термін) поставки товару: Поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання Договору поставки та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки.

Згідно з п. 5.6. Договору поставки, товар вважається поставленим з дати підписання акту приймання-передачі товару на складах вантажоодержувачів.

Позивач зазначає, що відповідно до умов Договору поставки, Покупцем 02 червня 2017 року надана заявка -№ ЦУП-8/3298 від 02.06.2017 р. про поставку протягом червня 2017 р.шпал дерев'яних в кількості 16 000 шт. (з них за договором ЦУП-04/0081/17 -70%-1 типу в кількості 2100 шт. та 30% -2-го типу в кількості 900 шт.), місце поставки ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця»

Позивач зазначає, що зобов'язання щодо поставки товару по Договору поставки № ЦУП-04/0081/17 від 13.05.2017 р. постачальником виконано частково, що підтверджується видатковими накладними.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до п. 8.2 Договору поставки, у разі непоставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,5% вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів, додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Позивач наголошує, що таким чином, загальна ціна позову становить - 904 913,06 грн., в т.ч. 816 713,06 грн. пені, 88 200,0 грн. штрафу.

Відповідно до п. 11.1 Договору поставки, усі спори та розбіжності, які виникають між сторонами за цим договором або у зв'язку з ним, вирішуються шляхом переговорів та консультацій. Досудовий порядок врегулювання спорів є обов'язковий.

Позивач стверджує, що у зв'язку з невиконанням постачальником своїх зобов'язань по Договору поставки, Філією «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надіслано постачальнику претензію від 13.04.2017 р. про стягнення пені та штрафу.

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що між учасниками цього спору було укладено Договір № 04/0081/17 від 13.05.2017 року на поставку шпал дерев'яних непросочоних. Згідно з умовами цього договору: - строк поставки товару визначений як два місці після підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію (п. 5.1. Договору); - відвантаження товару здійснюється тільки після письмової заявки покупця (позивача), яка є підтвердженням готовності покупця (позивача) до прийому товару (п. 5.4. Договору),

Отже, на думку відповідача, обов'язок відповідача постачати шпали позивачу виникав не лише в силу укладення договору, але і при направленні позивачем і при отриманні відповідачем письмової заявки, яка є підтвердженням того, що позивач (покупець) готовий прийняти такі шпали.

Відповідач наголошує, що позивач не надсилав відповідачу письмової заявки на постачання шпал, і не надав суду відповідних доказів надсилання такої письмової заявки та отримання такої заявки відповідачем. Відсутність письмової заявки позивача на постачання шпал, яка мала бути надіслана на адресу відповідача і отримана останнім має наступний правовий наслідок: відсутність договірного обов'язку відповідача постачати шпали позивачу. А при відсутності такого обов'язку відповідача, вимога позивача сплатити будь-які штрафні санкції є безпідставною.

Таким чином, за твердженням відповідача, факт настання у відповідача обов'язку з поставки шпал є недоведеним, всупереч процесуальному обов'язку, покладеному на позивача пунктом 1 ст. 74 ГПК України, а при відсутності цивільно-правового обов'язку відповідача з поставки шпал, такий обов'язок не міг бути порушений відповідачем, а тому позовна вимога про стягнення штрафних санкцій з відповідача суперечить вимогам ст. 230 ГК України і ст. 546 та 549 ЦК України.

За твердженням відповідача, поставки шпал, що підтверджуються видатковими накладними, що подані позивачем, здійснювались відповідачем без заявки, в порядку, встановленому п. 6.5. Договору поставки. Ця стаття договору допускає поставку шпал без отримання заявки покупця (позивача). Більше того, такі поставки шпал підтверджені документами, що не містять жодного посилання на реквізити ніби то існуючої заявки позивача, а посилаються виключно на сам Договір поставки № 04/0081/17.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що, відповідно до п. 5.1. Договору поставки, від 13.05.2017 р. № ЦУП-04/0081/17 (далі - Договір поставки) строк (термін) поставки товару: Поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 місяців з моменту підписання Договору та отримання заявки Покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки.

Покупцем надана заявка № ЦУ11-8/3298 від 02.06.2017 р. на відвантаження протягом червня шпал дерев'яних в кількості 16 000 шт. ( з них за договором № ЦУП-04/0081/17 - 70% - 1 типу 2100 шт. та 30% -2-го типу 900 шт.), місце поставки ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця». Дану заявку надіслано Постачальнику електронною поштою 02.06.2017 р. (скріншот з електронної скриньки додано до позовної заяви). Зобов'язання щодо поставки товару по Договору поставки № ЦУП-04/0081/17 від 13.05.2017 р. постачальником виконано частково, що підтверджується видатковими накладними.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У ході розгляду справи судом встановлено, що підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки товару.

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки, постачальник зобов'язався у 2017 році поставити і передати у власність покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев'яні до залізничних колій, не просочені (код ЄЗС 03410000-7 Деревина (Шпали та бруси дерев'яні), (далі - товар), найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються у Додатку до Договору поставки (Специфікації), що є невід'ємною частиною Договору, а покупець зобов'язався прийняти товар та здійснити оплату, відповідно до умов Договору.

З урахуванням змін, внесених до Договору поставки Додатковою угодою № 1 від 06.06.2017 р., сума Договору поставки становить 1 241 640,00 грн. з ПДВ (п. 3.1 Договору поставки).

Відповідно до п. 5.1. Договору поставки, строк (термін) поставки товару: Поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання Договору поставки та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки.

Згідно з п. 5.6. Договору поставки, товар вважається поставленим з дати підписання акту приймання-передачі товару на складах вантажоодержувачів.

Відповідно до умов Договору поставки, Покупцем 02 червня 2017 року надана заявка -№ ЦУП-8/3298 від 02.06.2017 р. про поставку протягом червня шпал дерев'яних в кількості 16 000 шт. (з них за договором ЦУП-04/0081/17 -70%-1 типу 2100 шт. та 30% -2-го типу 900 шт.), місце поставки ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця»

Зобов'язання щодо поставки товару по Договору поставки № ЦУП-04/0081/17 від 13.05.2017 р. постачальником виконано частково, що підтверджується видатковими накладними.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин (ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Договором сторони визначили умови і строки поставки товару. Так, поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом двох місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію, або згідно з графіком поставки. Постачальник здійснює поставку залізничним транспортом загального користування або автомобільним транспортом на умовах СРТ (місце поставки та адреса вантажоотримувача зазначаються в заявці) відповідно до вимоги ІНКОТЕРМС (редакція 2010 року) на підставі заявки покупця (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 5.4 Договору, відвантаження товару здійснюється після письмової заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. Пунктом 5.5 Договору, визначено порядок надання заявки. Так, заявка на поставку товару надається постачальнику в оригіналі та через мережу електронного зв'язку на адресу . Надіслання покупцем через мережу електронного зв'язку є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п. 5.1 Договору. У заявці повинно бути вказано номенклатура, кількість партії товару, що підлягає поставці, вантажоодержувачі товару та їх реквізити. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у заявці, несе покупець. У разі ненадходження покупцю від постачальника підтвердження про отримання заявки, відмітка (звіт) про доставку заявки через мережу електронного зв'язку (інтернет) є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п. 5.1 Договору.

Суд звертає увагу, що умови по визначенню моменту здійснення поставки, порядку пред'явлення заявки, форми заявки викладені в Договорі альтернативно, не чітко, не однозначно, суперечливо. Водночас, з аналізу пп.пп. 5.2, 5.4, 5.5 Договору, суд робить висновок про те, що йдеться про одну й ту ж заявку, яка має бути виготовлена письмово в оригіналі, однак про різні способи її направлення контрагенту (в оригіналі та електронними засобами зв'язку), в Договорі чіткого визначення немає.

Досліджуючи обставину надіслання заявки від 02.06.2017 року засобами поштового зв'язку чи електронною поштою, суд зазначає наступне. Так, позивач стверджує, що ним 02.06.2017 року надіслано ТзОВ "Хмарочос Плюс" заявку про необхідність здійснення поставки шпал дерев'яних відповідно до Договору поставки № ЦУП-04/0081/17 від 13.05.2017 року протягом червня 2017 року на склад ВП "Новомосковський шпалопросочувальний завод" в кількості 16 000 тонн. Як доказ надіслання заявок на поставку продукції позивачем надано скріншот сторінки електронної пошти позивача.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні докази надання відповідачем відповіді про отримання ним відповідної заявки. Так, як доказ отримання заявки відповідачем, позивачем долучено копію листа відповідача від 06.06.2017 року. Крім того, відповідачем під-час розгляду даної справи не подано заперечень щодо достовірності чи належності такого листа як доказу. Згідно з даним листом, відповідач зазначив про отримання листа № ЦУП-8/3298 від 02.06.2017 року 06.06.2017 року. Відповідач, у свою чергу, не подав доказів на спростування факту отримання ним заявки електронною поштою 02.06.2017 року. Суд звертає увагу, що зі змісту листа не вбачається, чи отримано відповідний лист відповідачем поштою чи засобами електронного зв'язку, тоді як позивач не підтверджує жодними доказами факту надіслання відповідачу заявки від 02.06.2017 року засобами поштового зв'язку.

Відтак, досліджуючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи здійснення відповідачем протягом липня, листопада, грудня 2017 року поставки товару на склад ВП "Новомосковський шпалопросочувальний завод", визначеного умовами заявки від 02.06.2017 року, прийняття позивачем здійснених поставок, суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами поставки по заявці від 02.06.2017 року внаслідок її отримання електронною поштою 02.06.2017 року, оскільки не доведено іншого способу отримання відповідної заявки.

Як визначили сторони в Договорі, товар вважається поставленим з дати підписання акта приймання-передачі товару на складах вантажоодержувачів (п. 5.6 Договору). На підтвердження здійснення партій поставок, описаних вище, позивачем надано видаткові накладні. Разом з тим, кожна накладна містить відмітки позивача про отримання товару згідно з актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Визначаючи строк здійснення поставки, сторони погодили, що поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом двох місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію, або згідно з графіком поставки. Із наведеного положення не вбачається чітко визначеного моменту настання строку поставки. Проте, із сукупного аналізу положень розділу V Договору, а також за відсутності окремого графіку поставки, погодженого сторонами, вбачається, що визначальним моментом для здійснення поставки є подання покупцем заявки, яка є підтвердженням готовності отримувати продукцію.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи умову Договору про строк виконання поставки, факт надіслання заявки 02.06.2017 року та відсутності доказів отримання її відповідачем 06.06.2017 року, беручи до уваги відсутність іншого погодженого сторонами графіку поставки, ніж два місяці з моменту отримання заявки, відсутність умови договору про можливість визначення заявкою іншого строку поставки, ніж той, що визначений п. 5.1 Договору, суд доходить висновку, що відповідачу потрібно було здійснити поставку протягом 03.06.2017 р. - 03.08.2017 р. Відтак, для визначення моменту прострочення суд враховує положення п. 5.1 Договору, а не строк поставки, зазначений у заявці.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, станом на останній день строку виконання зобов'язання по поставці товару - 03.08.2017 року постачальником, зобов'язання, що прийнято останнім, згідно умов Договору, не виконано у повному обсязі у строк, визначений Договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України, є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання (позиція, наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018 року у справі № 912/2483/17).

Судом встан6овлено, що Договором сторони передбачили, що у разі непоставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 10% вказаної вартості (п. 8.2 Договору).

Також, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи узгоджені сторонами договору умови нарахування пені, суд зазначає, що сторонами не визначено іншого періоду нарахування пені, ніж той, що встановлений законом, - шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Як вбачається з розрахунку позивача, нарахування пені ним здійснено за період з 01.07.2017 року. Проте, враховуючи встановлений вище судом період здійснення поставки, згідно з умовами Договору, останнім днем якого було 03.08.2017 року, прострочення настало 04.08.2017 року, тому, нараховування пені є правомірним саме з цієї дати. Здійснивши перерахунок розміру пені з урахуванням наведеного та з урахуванням здійснення періодичних поставок на відповідні суми, зазначені в видаткових накладних, не виходячи за межі суми і періодів для нарахування пені, визначеної позивачем, суд зазначає про обґрунтованість пені в розмірі 789390,00 грн., а не 816 713,06 грн., як нарахував позивач.

Щодо штрафу, суд зазначає, що прострочення виконання зобов'язання по поставці товару тривало понад 30 днів, у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано 88 200,00 грн. штрафу.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження частини своїх позовних вимог, а відповідачем позовні вимоги не спростовані, суд прийшов до висновку, що позов Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" в частині стягнення пені та штрафу в розмірі 877590,00 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення частково, з урахування перерахунку суми штрафних санкцій, що здійснений судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 1003066 від 23.06.2018 року на суму 13573,70 грн. про сплату судового збору.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" (81300, Львівська обл., Мостиський район, місто Мостиська, вулиця Б. Хмельницького, будинок 5, код ЄДР 36587001) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вулиця Тверська, будинок 5, код ЄДР 40075815) в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ ВП: 40081389, 03038, м.Київ, Солом'янський район, вулиця Івана Федорова, будинок 32) 789390 (сімсот вісімдесят дев'ять тисяч триста дев'яносто) грн. 00 коп. - пені та 88200 (вісімдесят вісім тисяч двісті) грн. - штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" (81300, Львівська обл., Мостиський район, місто Мостиська, вулиця Б. Хмельницького, будинок 5, код ЄДР 36587001) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вулиця Тверська, будинок 5, код ЄДР 40075815) в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ ВП: 40081389, 03038, м.Київ, Солом'янський район, вулиця Івана Федорова, будинок 32) суму судового збору в розмірі 13163 (тринадцять тисяч сто шістдесят три) грн. 85 коп.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Наказ видати, в порядку ст. 327 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.02.2019 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Пазичев В.М.