ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа №921/195/17-г/8

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства «Білобожницьке»

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2018 (суддя Гирила І.М., повний текст рішення складено 13.08.2018)

у справі № 921/195/17-г/8

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м.Київ

до Приватного агропромислового підприємства «Білобожницьке», с.Білобожниця, Чортківський р-н, Тернопільська область

про стягнення заборгованості в загальній сумі 151151,96 грн.,

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_2,

- від відповідача ОСОБА_3

16.03.2017 до Господарського суду Тернопільської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі ПАТ «Промінвестбанк») до Приватного агропромислового підприємства (надалі ПрАП) «Білобожницьке» про стягнення заборгованості за кредитним договором №04-11/46 від 08.0.2008 в розмірі 151151,96 грн., з яких: 73750,13 грн. відшкодування матеріальних витрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 17248,56 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту та 60153,27 грн. сума пені за простроченим кредитом (а.с. 6-10, т.1).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2018 (а.с. 217-236, т.2) вказаний позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 60153,27 грн. пені, 17248,55 грн. 3% річних та 73213,42 грн. інфляційних втрат.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт існування у відповідача станом на 01.09.2010 заборгованості перед позивачем в розмірі 972600 грн. за кредитним договором №04-11/46 від 08.05.2008 (з врахуванням договорів про внесення змін від 25.02.2009, 07.05.2009 та від 04.11.2009), а також факт її остаточного погашення 30.06.2011.

Зважаючи на те, що у період з 01.09.2010 по 29.06.2011 відповідачем було допущено порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманих кредитних коштів, суд дійшов висновку, що банк обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.09.2010 по 29.06.2011, а також пені за період з 01.09.2010 по 28.02.2011. Водночас, перевіривши проведений позивачем розрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач безпідставно нарахував 0,01 грн. 3% річних та 536,71 грн. інфляційних втрат, у звязку з чим у цій частині в позові відмовлено.

У звязку з тим, що у кредитному договорі сторони домовилися про збільшення позовної давності (як загальної, так і спеціальної) до 10 років, суд відхилив клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Також суд відхилив покликання відповідача на договір №5 від 30.08.2010 про внесення змін до кредитного договору, оскільки згідно результатів призначеної у справі судово-технічної експертизи документів, що містяться у висновку судового експерта №585/17-22 від 30.08.2017, вбачається, що вказаний договір не підписаний та не скріплений печаткою банку.

Дане рішення оскаржив відповідач, оскільки вважає, що при його прийнятті суд порушив норми процесуального права, а також неповно зясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити. При цьому, відповідач покликається на наступне:

1) 29.06.2011 банк надав відповідачу кредит у сумі 575630,00 грн. для рефінансування кредитної заборгованості за договором №04-1/46 від 08.02.2008, з них 563641,12 грн. - для погашення простроченого кредиту та 11988,88 - для погашення прострочених відсотків. Інших вимог на момент рефінансування банк не висував, відтак вони були відсутні і банк не може на них покликатися;

2) факт виконання відповідачем своїх зобовязань в повному обємі підтверджується довідкою банку №301-5-28 від 30.06.2011 та повідомленням банку №11-5-27 від 24.07.2011. Додатково про це свідчать лист Національного банку України від 28.08.2017 №20-0009/59237, а також судові рішення в адміністративній справі №819/13143/169;

3) в кредитному договорі сторонами було погоджено умову про встановлення загальної позовної давності в 10 років, проте відповідні договірні положення не містять згадки про спеціальну позовну давність;

4) суд безпідставно не надав оцінку договору №5 про внесення змін до кредитного договору;

5) позивач надав суду інформацію тільки про один банківський рахунок відповідача, який використовувався при здійсненні операцій за кредитним договором, в той час як таких рахунків було пять.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У своєму відзиві він зазначив наступне:

1) довідка банку №01-5-28 від 30.06.2011 не є належним та допустимим доказом у справі з підстав, які були детально описані позивачем в додаткових поясненнях та обґрунтуваннях №09-9-2/817 від 04.05.2017, що були надані в Господарський суд Тернопільської області. Так, особа, яка підписувала вказану довідку, не мала представницьких повноважень на підписання даної довідки у звязку з її звільненням від виконання обовязків директора філії з 29.06.2011;

2) довідка Національного банку України від 28.08.2017 №20-0009/59237 не свідчить про наявність чи відсутність у відповідача заборгованості, оскільки ЄІС «Реєстр позичальників» функціонує на добровільних (договірних) засадах і банк має право подавати в Реєстр відповідну інформацію, проте не зобовязаний цього робити;

3) Господарський суд Тернопільської області дійшов правильного висновку, що встановлений в п.6.12 кредитного договору №04-11/46 від 08.05.2008 строк позовної давності у десять років стосується як до загальної, так і до спеціальної позовної давності;

4) інші доводи скаржника, зокрема, про порушення судом першої інстанції процесуальних прав відповідача внаслідок відмови суду продовжити строк розгляду справи, а також покликання відповідача на судові рішення в адміністративній справі №819/13143/169, є безпідставними та такими, що не мають стосунку при вирішенні спору у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані ними докази на відповідність фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Кодексу про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачуються ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом (ч. 3 ст. 346 ГК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3).

Відповідно до положень ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

08.05.2008 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (банком), правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ПрАП "Білобожницьке" (позичальником) було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №04-11/46 (а.с. 11-14, т.1), відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 100000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки, встановлені цим договором. Для ліміту кредитної лінії встановлено наступний графік його зменшення: з 31.03.2019 670000,00 грн., з 30.04.2009 340000,00 грн., з 07.05.2009 0 грн. Пунктом 2.2 цього договору встановлено, що датою остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту є 07.05.2009.

Кредит надається із наступним цільовим призначенням: для придбання паливно-мастильних матеріалів, міндобрив, гербіцидів, засобів захисту рослин, запасних частин, насіння та інші поточні потреби (п.2.3).

Відповідно до п. 3.1 договору передбачено, що кредит надається шляхом оплати розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника безпосередньо з позичкового рахунку №5143, відкритого банком, на рахунок контрагентів позичальника відповідно до цільового призначення кредиту.

Відсотки за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи з встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 18 відсотків річних (п.3.2). У випадку порушення позичальником встановленого п. 2.2 договору строку остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту позичальник надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи із відсоткової ставки у розмірі 36 відсотків річних (п.3.4).

Згідно пунктів 6.1, 6.8 договору, він набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі відсотків за користування ним та повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Строк, у межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) встановлюється тривалістю у 10 років (п. 6.12).

До вказаного кредитного договору сторони вносили низку змін.

Так, 25.02.2009 було укладено договір №2 про внесення змін до кредитного договору, яким збільшено розмір процентної ставки, визначеної у п. 3.2 до 23% та процентної ставки, визначеної п. 3.4 договору до 46% (а.с. 18, т.1).

07.05.2009 було укладено договір №3 про внесення змін до кредитного договору, яким, зокрема, встановлено графік повернення кредиту (серпень 2009 року 330000,00 грн., вересень 2009 року 330000,00 грн., жовтень 2009 року 340000,00 грн.), змінено кінцевий строк повернення кредиту (до 30.10.2009), надано банку право вимагати дострокового погашення кредиту (а.с. 19, т.1).

04.11.2009 було укладено договір №4 про внесення змін до кредитного договору, яким, зокрема, змінено графік повернення кредиту (листопад 2009 року 74300,00 грн., з січня 2009 року по серпень 2010 року по 100000,00 грн. кожного місяця), змінено кінцевий строк повернення кредиту (до 31.08.2010), збільшено розмір процентної ставки, визначеної у п. 3.2 до 26% та процентної ставки, визначеної п. 3.4 договору до 25% (а.с. 18, т.1).

З долученої позивачем до матеріалів справи банківської виписки з позичкового рахунку №5143 (а.с. 25-27, т.1) вбачається наступне:

а) у період з 08.05.2008 по 28.08.2008 позичальнику надано кредит на загальну суму 988314,75 грн.;

б) у період з 15.05.2009 по 13.08.2010 позичальником було погашено частину кредиту в загальній сумі 15714,75 грн.

в) станом на 31.08.2010 за позичальником обліковувалася заборгованість в розмірі 972600,00 грн.;

г) для обліку простроченої заборгованості банком визначено рахунок №5143.

З долученої позивачем до матеріалів справи банківської виписки з рахунку №5143 (а.с. 26, т.1) вбачається, що за період з 23.11.2010 по 29.04.2011 відповідачем було здійснено часткове погашення простроченої заборгованості на загальну суму 408958,88 грн., а також, що 13.05.2011, у зв'язку із реорганізацією філії, залишок простроченої заборгованості в сумі 563641,12 грн. було перенесено для подальшого обліку на рахунок №7724.

29.06.2011 між сторонами було укладено кредитний договір №01-1/22 (а.с. 21-24, т.1), за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 575630,00 грн. для рефінансування кредитної заборгованості згідно кредитного договору №04-11/46 від 08.05.2008, із безпосереднім направленням коштів на рахунок №7724 в сумі 563641,12 грн для погашення простроченого кредиту та на погашення прострочених відсотків на рахунок №7724 в сумі 11988,88 грн.

Долучена позивачем до матеріалів справи банківська виписка з позичкового рахунку №7724 (а.с. 29, т.1) підтверджує факт погашення банком простроченої позики у зазначеній вище сумі, яке було здійснено банком 30.06.2011.

Зважаючи на зміст вищенаведених банківських виписок, а також на ту обставину, що відомості, які наведені у цих виписках, визнаються обома сторонами, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджуються факти: надання позивачем відповідачу кредиту відповідно до договору №04-11/46 від 08.05.2008; неналежного виконання відповідачем умов цього договору і виникнення заборгованості за ним; погашення вказаної заборгованості на підставі кредитного договору №01-1/22 від 29.06.2011, яким було рефінансовану вказану заборгованість.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про неможливість врахування при вирішенні спору у даній справі додаткового договору №5 від 30.08.2010 (а.с. 139, т.1), на який покликається відповідач і відповідно до якого сторони, нібито, дійшли згоди про внесення змін до кредитного договору №04-11/46 від 08.05.2008 в частині встановлення нового графіку погашення кредиту та нового кінцевого строку повернення кредиту.

У зв'язку з тим, що банк заперечував факт укладення цього додаткового договору, місцевим господарським судом було призначено судову технічну експертизу у справі (а.с. 156-162, т.1).

Висновком судового експерта №585/17-22 від 30.08.2017 (а.с. 167-172, т.1) встановлено наступне: при виготовленні додаткового договору №5 від 30.08.2010 використано монтаж за допомогою комп'ютерної техніки (частину тексту документу до п.3 включно нанесено за допомогою лазерного принтера, а увесь текст, розташований нижче, нанесено за допомогою струминного принтера); відтиск печатки ПрАП "Білобожницьке" нанесено за допомогою рельєфного кліше; підпис від імені директора ПрАП "Білобожницьке" виконано рукописним способом, без попередньої підготовки до виконання; відтиск печатки ЗАТ Промінвестбанк та підпис від імені керуючого ОСОБА_4 нанесено за допомогою струминного принтера.

Підстав, з яких вказаний висновок експерта може бути відхилений, колегія суддів не вбачає.

У позовній заяві у даній справі позивач, покликаючись на ч.2 ст.625 ЦК України, а також п. 3.5, 5.2 та 5.3 кредитного договору №04-11/46 від 08.05.2008, звернувся з вимогою про стягнення з відповідача 73750,13 грн. інфляційних втрат та 17248,56 грн 3% річних за період з 01.09.2010 (дата прострочення за кредитним договором) по 29.06.2011 (дата укладення договору про рефінансування), що нараховані на відповідну суму заборгованості, яка відображена у вказаних вище банківських виписках, а також про стягнення 60153,27 грн. пені, яка нарахована за період з 01.09.2010 по 28.02.2011.

Однак, колегія суддів вважає передчасним висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення вказаного позову лише з тієї причини, що виконання однією стороною основного зобов'язання не позбавляє іншу сторону права на звернення до суду з вимогою про стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за період, у який зобов'язання належним чином не виконувалось.

При цьому суд виходить з наступного:

1) ОСОБА_5 бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, що затверджені постановою правління Національного банку України №255 від 18.06.2003, які були чинними на час існування спірних правовідносин, вбачається, що визнані банком доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку із застосуванням принципу нарахування та відповідності згідно з прийнятою банком обліковою політикою. Як зазначалося вище, в підтвердження своїх позовних вимог у даній справі позивач, як на відповідні фінансові документи, покликається виключно на власні банківські виписки, які відображають бухгалтерський облік заборгованості відповідача самим банком. Однак, з цих виписок не вбачається, що банк нараховував на заборгованість відповідача пеню, інфляційні втрати чи 3% річних;

2) з матеріалів справи не вбачається того, що позивач будь-коли звертався до відповідача із вимогою про сплату пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на заборгованість за кредитним договором №04-11/46 від 08.05.2008;

3) матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача за кредитним договором №04-11/46 від 08.05.2008 була рефінансована за згодою обох сторін на підставі договору №01-1/22 від 29.06.2011;

4) позивач у своїй довідці №01-5 28 від 30.06.2011 (а.с. 90, т.1) та повідомленні №01-5 27 від 24.07.2011 (а.с. 179, т.2) інформує відповідача про те, що договірні зобов'язання за кредитним договором №01-1/22 від 29.06.2011 є припиненими у зв'язку з його повним виконанням.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги покликання позивача на те, що довідка №01-5 28 від 30.06.2011 підписана неуповноваженою особою, а саме начальником управління по роботі з корпоративними клієнтами філії Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Тернопіль на яку покладено виконання обов'язків директора філії, за довіреністю, ОСОБА_6 Стверджуючи про відсутність у ОСОБА_6 відповідних повноважень, що випливає з наказу банку №418/ос від 24.06.2011 (а.с. 97, т.1), позивач не надав доказів того, що станом на 30.06.2011 довіреність ОСОБА_6 на вчинення відповідних дій від імені банку була відкликана. Більше того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/109/13-г за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до ПрАП "Білобожницьке" про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 30.06.2011. Рішенням суду від 15.04.2013 у даній справі, яке набрало законної сили, позов було задоволено частково та в рахунок погашення боргу відповідача перед позивачем по кредитному договору №01-1/22 від 29.06.2011 звернуто стягнення на предмет застави за вказаним договором застави. При цьому, вказаний договір застави від імені позивача був підписаний ОСОБА_6 як начальником управління по роботі з корпоративними клієнтами філії Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Тернопіль на яку покладено виконання обов'язків директора філії. Таким чином, позиція позивача стосовно повноважень ОСОБА_6 є непослідовною, оскільки в іншому судовому процесі він не заперечував факту наявності в неї відповідних повноважень станом на 30.06.2011.

Позивач, окрім того, жодним чином не спростовує дійсності свого повідомлення №01-5-27 від 24.07.2011, у якому зазначено про припинення договірних зобов'язань за кредитним договором №01-1/22 від 29.06.2011 у зв'язку з його повним виконанням.

Статтею 605 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Вищенаведені факти в сукупності, на думку колегії суддів, свідчать про те, що зобов'язання відповідача перед позивачем по сплаті будь-яких платежів за кредитним договором №04-11/46 від 08.05.2008 було припиненим, у зв'язку з чим позивач не мав підстав для звернення з позовом у даній справі.

Доводи апелянта з приводу необхідності врахування при вирішенні спору у даній справі окремих обставин, що були встановлені в судових рішеннях в адміністративній справі №819/13143/169, то такі є безпідставними та такими, що не мають значення для вирішення спору у даній справі.

Стосовно інших доводів апелянта, зокрема, про невірне застосування судом першої інстанції до правовідносин між сторонами положень договору та закону про строк позовної давності, а також про неповне встановлення обставин справи (нез'ясування судом обставин щодо руху коштів по всіх банківських рахунках відповідача), то такі є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У звязку з вищевикладеним, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства «Білобожницьке» задоволити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2018 у справі №921/195/17-г/8 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м.Київ, провул.Шевченка, 12, ідентифікаційний код 00039002) на користь Приватного агропромислового підприємства «Білобожницьке» (42208, Тернопільська обл., Чортківський р-н, с.Білобожниця, ідентифікаційний код 30787853) 3400,92 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному господарському суді.

Господарському суду Тернопільської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, відповідно до ст. 287 ГПК України, оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 01.02.2019.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя О.Л. Мирутенко