ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа№ 911/1156/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Мельничук О.С.,

позивач Рубінс А.А,

відповідач не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного Підприємства «УКРЗІЗ» на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2018 (повний текст складено 16.08.2018)

у справі №911/1156/18 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція»

до Приватного Підприємства «УКРЗІЗ»

про стягнення 113 046,35 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція") звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства "УКРЗІЗ" (далі ПП "УКРЗІЗ") та просить суд стягнути штрафні санкції в сумі 113 046,35грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на постачання товару №53-123-01-17-03761 від 24.10.2017 в частині оплати за постачання спеціального робочого одягу у встановлений договором строк.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.08.2018 у справі №911/1156/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного Підприємства «УКРЗІЗ» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» 113 046,35 грн. пені та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Відповідач в порушення умов договору на постачання товару №53-123-01-17-03761 від 24.10.2017 не здійснив поставку товару у встановлений строк. Крім того, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне Підприємство «УКРЗІЗ» подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2018 та прийняти нове рішення, яким зменшити штрафні санкції (пеню) до 30 000,00 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором поставки та допустив незначні порушення строків поставки товару, що не спричинило позивачу збитків. Крім того, місцевий господарський суд безпідставно відмовив в клопотанні відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та не дослідив баланс інтересів сторін. При цьому, апелянт вказує на порушення позивачем строків оплати.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 відновлено Приватному Підприємству «УКРЗІЗ» строк для подання апеляційної на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2018 у справі №911/1156/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного Підприємства «УКРЗІЗ» та призначено до розгляду 07.02.2019.

15.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні 07.02.2019 року представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

24 жовтня 2017 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (покупець) та Приватним підприємством «УКРЗІЗ» (постачальник) укладено договір на постачання товару №53-123-01-17-03761 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов'язання прийняти і сплатити товар код CVP 18130000-9 по ДК 021:2015- спеціальний робочий одяг (спеціальний робочий одяг) (далі-товар), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід'ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2017 року.

Згідно з п.2.1 Договору, загальна вартість товару складає: 7 966 783,20грн з ПДВ.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що постачання здійснюється: з 01.11.2017 по 30.11.2017 транспортом постачальника, з обов'язковою присутністю представника постачальника, на умовах: DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» або ВП «ЮУАЕС» відповідно до Правил Інкотермс-2010; Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п.3.3 Договору, датою постачання є дата отримання товару на складі покупця з відміткою в накладній про прийняття товару.

Згідно з п.11.3.1 Договору, постачальник зобов'язаний забезпечити постачання товарів у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 12.2 Договору передбачено, що дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2018.

Згідно видаткової накладної №УЗ-0000173 від 27.11.2017 відповідачем поставлено позивачу товар на суму 562296,00грн (а.с.40-42).

Місцевим господарським судом встановлено, що решта товару, поставлено з порушенням строків, а саме згідно з видаткових накладних: №УЗ-0000200 від 12.12.2017 на суму 1332564,00грн поставка відбулася 13.12.2017; №УЗ-0000201 від 12.12.2017 на суму 3015564,00грн поставка відбулася 15.12.2017; №УЗ-0000202 від 12.12.2017 на суму 427024,80грн поставка відбулася 15.12.2017; №УЗ-0000203 від 12.12.2017 на суму 502308,00грн поставка відбулася 15.12.2017; №УЗ-0000204 від 18.12.2017 на суму 1115486,40грн поставка відбулася 20.12.2017; №УЗ-0000205 від 18.12.2017 на суму 192000,00грн поставка відбулася 20.12.2017; №УЗ-0000206 від 18.12.2017 на суму 645816,00грн поставка відбулася 20.12.2017; №УЗ-0000212 від 26.12.2017 на суму 75000,00грн поставка відбулася 27.12.2017; №УЗ-0000216 від 28.12.2017 на суму 98724,00грн поставка відбулася 29.12.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію №32/19306 від 28.12.2017, №32/359 від 11.04.2018.

Відповідач у відповідь на зазначену претензію направив позивачу лист №11/08-1 від 11.05.2018, в якому просив зменшити штрафні санкції з 113 046,35грн до 30 000,00грн. Також, відповідач, обґрунтовуючи причини затримки зазначив, що продукція згідно даного договору високотехнологічна зі спеціальних тканин і виготовляється за спецзамовленням з використанням спеціалізованих швейних машин, і не зважаючи на затримку поставки окремих позицій підприємство виконало поставку в передбаченому в договорі обсязі. При цьому звернув увагу на несвоєчасну оплату товару з боку позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

У відповідності до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначалось вище, та не заперечується відповідачем, останній поставив частину товару з порушенням строків, встановлених Договором.

При цьому, посилання апелянта на те, що порушення строків поставки товару є незначними, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки зазначене не є підставою для звільнення від відповідальності за Договором. Також, колегія суддів не вбачає підстав для дослідження обставин щодо своєчасної оплати позивачем товару, оскільки встановлення зазначених обставин не відноситься до предмету даного спору, при тому, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що у разі порушення зобов'язання за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, «постачальник» зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожен день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару (п.4.1 договору).

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів визнає його арифметично вірним та обґрунтованим, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

До того ж, як необхідність використання права на зменшення неустойки, так і розмір, до якого вона підлягає зменшенню закон (ст. 233 ГК України) це питання відносить на розсуд суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що зменшення розміру пені є правом суду. При цьому, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів.

Приймаючи рішення про зменшення штрафних санкцій, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що відповідач не навів причин неналежного виконання ним зобов'язання, не подав доказів скрутного фінансового становища, розмір штрафних санкцій не є надмірно великим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2018 у справі №911/1156/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного Підприємства «УКРЗІЗ» на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2018 у справі №911/1156/18 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2018 у справі №911/1156/18 залишити без змін

3.Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1156/18.

4.Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2018 у справі №911/1156/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.02.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз