ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" лютого 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/2456/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

розглянувши заяву Приватного підприємства Фірма “Асоль”

про забезпечення позову за вх.№2-710/19 від 14.02.2019р.

у справі №916/2456/18

за позовом Приватного підприємства Фірма “Асоль”

до відповідача Державного підприємства “Канон”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України

про стягнення 874 140 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ПП Фірма “Асоль” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ДП “Канон” 754 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договорами фінансової допомоги (безвідсоткової) №1 від 22.02.2018р., №3 від 02.04.2018р., №4 від 04.04.2018р., №5 від 11.06.2018р., №6 від 01.07.2018р., №7 від 30.07.2018р. щодо повного та своєчасного повернення суми фінансової допомоги.

11.11.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 30.01.2019р. господарським судом постановлено ухвалу у протокольній формі про задоволення клопотання позивача та прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 874 140 грн.

14.02.2019р. за вх.№2-710/19 господарським судом одержано заяву про забезпечення позову, згідно з якою позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові громадські будівлі по вулиці Базова, буд. 24, смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області, реєстраційний номер об’єкту нерухомості – 237, громадська будівля трансформаторної підстанції (за гп №3) по вул. Базова, буд. 17, смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області, реєстраційний номер об’єкту нерухомості – 237, належних на праві власності Державі Україна в особі Міністерства оборони України та на праві оперативного управління Квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси в межах заявленої суми – 874 140 грн., до набрання рішенням по цій справі законної сили.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що в лютому 2018 року між сторонами у справі було укладено договір про наміри, за умовами якого передбачалось проведення будівельно-реконструкторських робіт на території військових містечок «Дальник 7 та 15». Однак у відповідача були відсутні документи, які б підтверджували право власності на наявне у них на балансі майно, та правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що виключало будь-яку можливість для ведення спільної діяльності. Аби здійснити державну реєстрацію права власності та нерухоме майно та оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку ДП «Канон» були потрібні грошові кошти. Саме з цією метою позивач і надавав фінансову допомогу за договорами №1, 3-9. 29.05.2018р. було зареєстровано право власності за Державою Україна в особі Міністерства оборони України на нежитлові громадські будівлі розташовані за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 24 (будинок, їдальня, казарма, дизельна, овочесховище, склад ПМП, 2 будинки офіцерського складу) та громадську будівлю трансформаторної підстанції за адресою Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова. 17. 04.06.2018р. зареєстровано право господарського відання відповідача на обидва об’єкти нерухомого майна. Втім 19.11.2018р. наказом Міністерства оборони України №581 відповідача було позбавлено права оперативного управління зазначеним майном та закріплено дане право за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси. 28.11.2019р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено відомості про припинення ДП «Канон». Таким чином позивач вважає, що відповідачем з моменту отримання позовної заяви вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання майбутнього рішення, а саме ліквідація та відступлення майна, що належало йому на праві оперативного управління. Таким чином, на думку позивача, доки рішення суду набуде законної сили, ДП «Канон» вже може бути ліквідоване та жодних коштів ППФ «Асоль» не отримає.

Відповідно до ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.3 ч.1 ст.138 ГПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК           України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, до заяви про забезпечення позову не додано доказів, які підтверджують посилання позивача на наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

По-перше, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження укладання між сторонами в лютому 2018 року договору про наміри, а також будь-яких доказів на підтвердження того, що спірні договори фінансової допомоги укладені між сторонами у справі саме з метою державної реєстрації відповідачем права власності та нерухоме майно та оформлення правовстановлюючих документів на дане майно.

По-друге, дії щодо закріплення нерухомого військового майна на праві оперативного управління за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси на підставі відповідного наказу Міністерства оборони України №581 від 19.11.2018р. самі по собі не свідчать про наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

По-третє, внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань при прийняття засновником рішення про припинення юридичної особи жодним чином не підтверджує посилань відповідача на те, що вказану процедуру ліквідації порушено саме з метою уникнення від виконання фінансових зобов’язань перед позивачем.

При цьому, доказів вчинення відповідачем дій, які направлені на відступлення майна, що належало йому на праві господарського відання до суду також не надано.

Більш того, позивачем не доведено суду відсутність у відповідача грошових коштів, стягнення яких з останнього є предметом позовних вимог у даній справі.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному підприємству Фірма “Асоль” у задоволенні заяви про забезпечення позову за вх.№2-710/19 від 14.02.2019р.

Ухвала набирає чинності 15.02.2019р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Суддя Г.Є. Смелянець