ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2019

Справа № 910/15523/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у письмовому провадженні господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білицьке, вул. Красноармійська, 1а, )

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Тверська 5, )

про стягнення 10 507,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 10 507,01 грн. вартості нестачі вантажу у вагоні № 53514709 при перевезенні за залізничною накладною № 49640576 (досилочна № 45970829).

Ухвалою суду від 22.11.2018 залишено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви у визначений спосіб.

06.12.2018 позивачем подано документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

19.12.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, зазначаючи, що відсутність вини залізниці у втраті вантажу з огляду на справність вагонів та недоведеність порушення відповідачем своїх договірних зобов’язань.

Також 19.12.2018 відповідачем подано заяву-клопотання про застосування спеціального шестимісячного строку позовної давності для пред’явлення відповідних вимог у даній справі, який позивачем пропущений, що є підставою для відмови у позові.

Позивач відповіді на відзив не надав про розгляд справи належним чином повідомлений відповідно до ст. 120 ГПК України.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

08.05.2018 позивач - ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" (вантажовідправник) на виконання своїх зобов’язань по договору поставки № 1-1-2016/006 від 27.01.2016 відправило за залізничною накладною № 49640576 від 03.09.2018 на адресу Бурштинської ТЕС (вантажоодержувач) зі станції Добропілля на станцію Бурштин Львівської залізниці вугілля кам’яне вологе насипом у 11 вагонах, в т.ч. у вагоні № 53514709.

18.05.2018 року вказаний вагон № 53514709 прибув на станцію призначення за посилочною накладною Нижнєдніпровськ-Узел № 45970829, вантаж було видано отримувачу з комерційним актом, який свідчать про недостачу вантажу, що підтверджується відповідною відміткою перевізника у залізничній накладній.

Згідно ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Аналогічні положення містяться у статтях 110, 113 Статуту залізниць України.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Факт недостачі вантажу у вагоні № 53514709 за спірним перевезенням підтверджений комерційним актом № 388103/75, складеним 18.05.2018 на станції призначення вантажу Бурштин Львівська залізниця, який доданий позивачем до позовної заяви.

Відповідно до Комерційного акту № 388103/75 від 18.05.2018, складеного на ст.Буршин виявлено недостачу вантажу у вагоні № 53514709, зокрема проводилось переважування на 150т тензометричних вагах одержувача, заводський № 87 і встановлено, що навантаження нижче бортів 20 см, вантаж маркований з застосуванням катку двома повздовжніми бороздами, двері і люки закриті, при видачі вантажу просипання не було, маються поглиблення за рухом поїзда 1-2 та 6-7 люком довжиною 1,5-1.7 м по ширині вагона глибиною 0,1-0,2 м, над 7 люком довжиною 0,7-1,4 м, по ширині вагона 0,4-0,6 м, в місяцях заглиблення маркування відсутнє. При повторному переважуванні виявлено різницю маси вантажу проти документа, а саме: вагон № 53514709 по документу брутто не вказано, тара 218000кг, нетто 68900 кг, при переважуванні виявлено брутто 85350 кг, тара 21800 кг, нетто 63550 кн, нестача 5350 кг. Вагон в технічному і комерційному відношенні справний, в досилочній накладній № 45970829 здійснено відмітку про складання комерційного акта № 450003/87 від 13.05.2018, комерційний акт відсутній.

В Акті зафіксовано, що вантаж прибув в стані зі слідами доступу вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість вантажу підтверджується Актом № 90536816 від 31.05.2018, рахунком-фактурою № 90536816 від 31.05.2018 до договору № 25/12-ДУ-12.2-956 від 25.12.2012.

Суд зазначає, що в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст.ст. 114, 115 Статуту вказані документи є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Всі вказані документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу (позивачем) долучено до матеріалів справи.

Відповідно до переуступленого напису, зробленого на накладних № 49640576, № 45970829 за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ «ДТЕК Західенерго», право на пред’явлення позову передано відправнику ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля».

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок вартості недостачі вантажу, з урахуванням 2% норми недостачі.

Згідно розрахунку позивача, вартість завданих збитків, з урахуванням 2% норми недостачі (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) складає 10507,01 грн., виходячи із розрахунку наведеного позивачем у позовній заяві.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав.

Відповідно до ст.ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 113 Статуту залізниць України залізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Разом з тим, відповідач подав клопотання про застосування спеціального строку позовної давності до заявлених вимог відповідно до ст.ст. 257-258 ЦК України, ч. 5 ст. 315 ГК України.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 названого Кодексу позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями статті 257 вказаного Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 – до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

При цьому приписами статті 258 частини 1 цього Кодексу визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 статті 315 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Статтею 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Разом з тим частинами 1, 2 статті 315 Господарського кодексу України унормовано, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Згідно зі пункту 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Положеннями частини п'ятої статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із частиною четвертою статті 909, частиною першою статті 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто стаття 315 Господарського процесуального кодексу України і статті 134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457, і останні зміни в до статей 134, 136 вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року № 1973.

За таких обставин строк позовної давності в даній справі має обраховуватися відповідно до частини 5 статті 315 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 905/3245/16.

Судом встановлено, що в даному випадку підставою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної, є комерційний акт № 388103/75 від 18.05.2018, з часу складання якого і починається перебіг строку позовної давності.

Отже, шестимісячний термін для пред'явлення даного позову спливав 19.11.2018, оскільки що за приписами частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно календарного штемпеля поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява, позов ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" було надіслано до суду 15.11.2018, тобто позивач в межах визначеного строку пред’явив позов у даній справі до суду, не пропустивши позовну давність.

Відтак, оскільки даний позов заявлено в межах позовної давності, заява відповідача про застосування позовної давності залишається судом без задоволення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білицьке, вул. Красноармійська, 1а, ) 10 507 (десять тисяч п’ятсот сім) грн. 01 коп. основного боргу та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 12.02.2019

Суддя О.М.Ярмак