ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Справа № 924/212/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир на рішення господарського суду Хмельницької області, ухваленого 31.10.18р. (колегія суддів: Головуючий суддя Смаровоз М.В., суддя Гладюк Ю.В., суддя Димбовський В.В.) у м.Хмельницькому, повний текст складено 02.11.18р. у справі № 924/212/18

за позовом Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомир

до Приватне підприємство "Зембуд-Сервіс"

про стягнення 339843,14 грн., сплачених за виконання договорів; розірвання договорів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з відповідача 339843,14 грн., сплачених за виконання укладених між сторонами договорів № 156 від 03.10.2008, № 176 від 03.10.2008, № 216 від 01.12.2008, а також розірвати договори № 156 від 03.10.2008, № 176 від 03.10.2008, № 216 від 01.12.2008.

В обгрунтування позову зазначає, що предметом вищевказаних договорів є розроблення технічної документації з землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки. На виконання умов договорів позивачем перераховано відповідачу 100% вартості робіт, однак технічна документація станом на момент звернення до суду так і не виготовлена. З посиланням на ст. 626, ч. 2 ст. 652 та ч. 1 ст. 906 ЦК України просить задоволити позов.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 31.10.2018 у справі № 924/212/18 в позові відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що представник позивача у засіданнях неодноразово зазначав про відсутність у КЕВ м. Житомир оригіналів укладених між сторонами договорів № 156 від 03.10.2008, № 176 від 03.10.2008, № 216 від 01.12.2008, які не було надано суду як під час підготовчого провадження, так і в ході розгляду справи по суті. З огляду на те, що представником відповідача поставлено під сумнів відповідність оригіналам наданих позивачем копій договорів, в силу імперативних приписів ч. 6 ст. 91 ГПК України їх копії не можуть братися судом до уваги. Таким чином, з огляду на предмет спору та приймаючи до уваги ненадання суду оригіналів договорів, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в позові за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир подав апеляційну скаргу від 27.11.2018 р. № 5721 в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги акт Контрольно-ревізійного департаменту від 01.03.2010. №234140/21, яким встановлено той факт, що між сторонами були договірні зобов'язання, а саме укладення договорів № 176 від 03.10.2008 на суму 99406,66 грн. та № 216 від 01.12.2008 на суму 98295,17 грн. Зокрема цим актом встановлено, що по зазначеним договорам були підписані акти виконаних робіт за відсутності претензій, хоча фактично була відсутня технічна документація. Встановлення фактів не повного виконання умов договорів виконавцем (ПП "Зембуд-Сервіс") та недоотримання послуг з виготовлення технічної документації із землеустрою, призвело до зайвого перерахування коштів на суму недоотриманих послуг. Встановлені факти в Акті КРД відповідачем не спростовані та не надано жодного доказу, який би свідчив про зворотнє. Судом дані обставини залишені поза увагою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та надав свої пояснення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує. Вважає, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, а доводи апелянта не спростовують висновків господарського суду Хмельницької області, які містяться в оскаржуваному рішенні. Зазначає, що акт КРД не є належним та допустимим доказом, оскільки не являється первинним бухгалтерським документом, який би міг підтвердити проведення позивачем оплати, яку останній намагається стягнути з відповідача. При цьому в акті КРД відсутні будь-які об'єктивні дані що підтверджують (спростовують) виконання сторонами договорів. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу та надав свої пояснення.

За умовами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із засвідчених представником позивача копій договорів про розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки №156 та №176 від 03.10.2008р., №216 від 01.12.2008р., укладених між квартирно-експлуатаційним відділом м. Житомир (замовник) та приватним підприємством "ЗЕМБУД-СЕРВІС" (виконавець), за змістом яких виконавець зобов'язується виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальних роботи (далі роботи) з розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, що розташовані за адресами: м. Житомир, проспект Миру, Київське шосе, вул. Фещенко Попівського, 22 (договір №156); м. Житомир, Київське шоссе (договір №176); м. Житомир, вул. Ватутіна, 61, вул. Черняхівського, 114 (договір №216), а замовник прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договорів загальна вартість робіт за договором №156 становить 263 690,76 грн. без ПДВ, за договором №176 99406,66 грн. без ПДВ, за договором №216 98295,17 грн. (платник єдиного податку). Загальна вартість робіт визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт (Додаток №1), що складається на підставі погодженого сторонами зведеного кошторису на виконання робіт (Додаток №2).

У відповідності до п. 2.3 договорів розрахунок за виконані роботи проводиться згідно акту виконаних робіт в термін п'яти банківських днів після передачі виконавцем замовнику встановленим порядком технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Приймання виконаних робіт за цим договором оформлюється актом приймання-передачі робіт (далі акт) без врахування терміну погодження технічної документації органами місцевої влади (п. 3.1 договорів).

Сторонами у п.п. 4.1, 4.2 договорів узгоджено, що початок робіт з дня підписання договору. Термін виконання за договором № 156 три місяці, за договорами №176, № 216 - шість місяців.

Відповідно до п. 8.1 договори набирають чинності з моменту їх підписання і діють до повного виконання сторонами передбачених ними зобов'язань.

До договору № 176 від 03.10.2008р. додано протокол погодження договірної ціни на виконання робіт.

В матеріалах справи наявне листування між сторонами з приводу питань виконання відповідачем робіт (листи від 30.04.2014р., від 13.05.2014р. №2229, повторного звернення №3423 від 29.08.2014р., від 20.03.2015р. №1829).

Відповідно до гарантійного листа від 16.11.2009р. відповідач гарантував виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою згідно заключених договорів з КЕВ м. Житомира.

На виконання умов договорів, згідно пояснень позивача, ним сплачено відповідачу 339843,14 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), на підтвердження чого надано копію платіжного доручення №1078 від 16.10.2008р. на суму 99 406,66 грн. з призначенням платежу: опл. зг. дог. №176 від 03.10.2008р., акт вик. р-т б/н від 16.10.08р. за розр. техдокум. із землеустрою без ПДВ посл. над., та акту КРУ від 01.03.2010р. №234140/21.

За змістом листа Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області від 22.05.2018р. документи за операціями, які здійснювались за 2008р. знищено, а тому підтвердити факт проплати за договорами від 03.10.2008р. №156, №176 та від 01.12.2008р. №216 на рахунок ПП „Зембуд-Сервіс не є можливим.

В матеріали справи окрім вищевикладеного додано копії кошторисів №1, №3, зведеного кошторису, акту виконаних робіт від 16.10.2018р., рішення господарського суду Житомирської області від 21.01.2014р. №906/1632/13, листів від 30.04.2014р., від 13.05.2014р. №2229, від 29.08.2014р. №3423, від 11.11.2014р. №4339, від 20.03.2015р. №1829, претензії від 14.09.2017р. №3755, гарантійного листа від 16.11.2009р., листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.09.2017р., повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області від 22.05.2018р., платіжного доручення №1078 від 16.10.2008р.

Місцевий господарський суд за результатами розгляду спору прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п.8 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, з-поміж іншого, шляхом відшкодування збитків.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом

Умовою застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідна наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 339843,14 грн., сплачених за виконання укладених між сторонами у справі договорів № 156 від 03.10.2008р., № 176 від 03.10.2008р. та № 216 від 01.12.2008р., та розірвати договір № 156 від 03.10.2008р., договір №176 від 03.10.2008р. та договір № 216 від 01.12.2008р.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи у квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир відсутні оригінали укладених між сторонами у справі договорів № 156 від 03.10.2008р., № 176 від 03.10.2008р. та № 216 від 01.12.2008р. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач ставить під сумнів відповідність оригіналам наданих позивачем примірників копій укладених між сторонами у справі договорів № 156 від 03.10.2008р., № 176 від 03.10.2008р. та № 216 від 01.12.2008 р.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи наведені процесуальні норми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в силу імперативних приписів ч. 6 ст. 91 ГПК України копії означених договорів не можуть братись судом до уваги.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги акт КРД від 01.03.2010р. №234140/21 як доказ невиконання відповідачем робіт згідно з спірними договорами та підтвердження здійснення проплати не беруться апеляційним судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частинами першою та другою статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів звертає увагу, що акт КРД від 01.03.2010р. №234140/21 не є за своєю правовою природою первинним документом та сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін. Відсутність первинних документів в свою чергу безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача не можуть слугувати підставою для задоволення позову. Тому у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 31.10.2018 у справі № 924/212/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 31 жовтня 2018 року у справі №924/212/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 924/212/18 повернути господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "04" лютого 2019 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.