ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа №914/1127/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Н.Кишенюк

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2-адвокат;

від відповідача: не з»явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 відділу м.Львова №5635 від 10.12.2018

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 (суддя Кітаєва С.Б., м. Львів)

у справі № 914/1127/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаззбут, м.Львів

до відповідача ОСОБА_3 відділу м.Львова, м.Львів

про стягнення заборгованості 1 190 665,59 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» звернулось у Господарський суд Львівської області з позовом до ОСОБА_3 відділу м.Львова про стягнення 1 192 009,58 грн. заборгованості внаслідок позадоговірного постачання природного газу, з якої 1 034 874,83грн. основний борг, 124 785,54грн.інфляційні втрати, 32 349,21 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 у справі №914/1127/18 (суддя Кітаєва С.Б.) позов, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 17.09.2018, задоволено повністю; стягнено з ОСОБА_3 відділу м.Львова на користь ТОВ «Львівгаззбут» 1 033 720,49 грн. заборгованості, 124 634,22 грн. інфляційних втрат, 32 310,88 грн. 3% річних та 17 859,98 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки поставка природного газу КЕВ м.Львова в період з квітня по липень 2017 року відбулась з ресурсу ТОВ «Львівгаззбут», що встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17, доказів відмови відповідача від прийняття природного газу у зазначених вище об»ємах відповідач не надав, то у відповідача виник обов»язок провести з позивачем розрахунок за спожитий природний газ. Відмова відповідача від підписання актів приймання-передачі природного газу не спростовує фактичних обставин, встановлених постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17 і не звільняє відповідача від обов»язку провести розрахунок з ТзОВ «Львівгаззбут» за спожитий природний газ.

ОСОБА_3 відділом м.Львова подано апеляційну скаргу №5635 від 10.12.2018, в якій просить рішення суду скасувати, в позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є необгрунтованим та просить врахувати той факт, що КЕВ м. Львова є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади Міністерства оборони України, є бюджетною організацією, що діє па підставі Положення КЕВ м. Львова від 30.06.2017 року виключно державної форми власності і фінансується за рахунок Державного бюджету України. Разом з тим відповідно до п.9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» 922-VIII від 25.12.2015 року (зі змінами) ОСОБА_3 відділ м. Львова є юридичною особою, розпорядником, одержувачем бюджетних коштів (замовником).

Оскільки КЕВ м. Львова є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів, то як Споживач, який зобов'язаний згідно з чинним законодавством проводити процедуру закупівлі природного газу за державні кошти, укладає договір згідно з такою процедурою.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_3 відділом м. Львова 18.01.2017 були оголошені відкриті торги на закупівлю газового палива за кодом СРV за ДК 021:2015-0912000-6 (Природний газ) у кількості 2 730 960 м. куб. зі строком поставки до 31.12.2017. За результатами проведення відкритих торгів в системі «Ргоzoro» ТОВ «Крафт-Фінанс» було визнано переможцем процедури закупівлі та йому було направлено Повідомлення про намір укласти договір від 16.03.2017 року.

З метою забезпечення проведення процедури закупівлі 29.03.2017 року між Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова та ТОВ «Крафт-Фінанс» був укладений договір на постачання природного газу за № І-С/03/4 терміном дії до 31.12.2017, в частині постачання природного газу - з 1 квітня 2017 року, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно Договору на постачання природного газу № 1-С/03/4 від 29.03.2017 ТОВ «Крафт-Фінанс», як постачальник природного газу, бере на себе зобов'язання щодо забезпечення КЕВ м. Львова природним газом в необхідних обсягах, а КЕВ м. Львова, як споживач, бере на себе зобов'язання проводити вчасно та в повному обсязі розрахунки за відповідний обсяг спожитого природного газу згідно умов вказаного договору.

Також скаржник стверджує, що в позовній заяві відсутні докази того, що природний газ, який отримував КЕВ м. Львова у квітні-липні 2017 року в обсягах 87.215 тис.куб.м. та 29.350 тис.м.куб, належить саме ТОВ «Львівгаз збут», а не іншому постачальнику.

Представник позивача в судовому засіданні виклав заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

КЕВ м.Львова подано клопотання №376 від 29.01.209 (вх.ЗАГС №0104/675/19 від 31.01.2019) в якому просить розглядати справу у відсутності уповноваженого представника відділу та зазначив, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі, просить її задоволити, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 у даній справі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 05.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

як вбачається із матеріалів справи, предметом заявлених позовних вимог (із врахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог) є стягнення заборгованості за спожитий відповідачем природний газ у період з квітня по липень 2017 року внаслідок позадоговірного постачання природного газу ТОВ «Львівгаз збут».

Позадоговірне постачання природного газу КЕВ м.Львова товариством у період з квітня по липень 2017 року встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17, яка набрала законної сили.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що КЕВ м.Львова спожив природний газ ТОВ «Львівгаззбут» протягом квітня-травня 2017 року в обсязі 87,215 тис.м.куб., а протягом періоду червня-липня 2017 року - в обсязі 29,350 тис.м.куб. внаслідок позадоговірного постачання природного газу.

Відповідно до п.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За спожитий природний газ КЕВ м.Львова не провів розрахунку з позивачем.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що скеровував відповідачу для підписання акти приймання-передачі природного газу, а саме:

акт №ЗЛВ00031036 від 30 квітня 2017 року приймання-передачі природного газу за квітень 2017,

акт №ЗЛВ00032837 від 31.05.2017 року приймання-передачі природного газу за травень 2017 року,

акт №ЗЛВ00037068 від 30.06.2017 приймання-передачі природного газу за червень 2017;

акт №ЗЛВ00041925 від 31.07.2017 приймання-передачі природного газу за липень 2017 року,

рахунки на оплату №00143300 №00141789, №00159860, №00167108 та примірники актів звіряння взаємних розрахунків між ТОВ «Львівгаз збут» та КЕВ м.Львова за період 01 квітня -31 травня 2017 року, 01 червня -30 червня 2017 року та 01 липня -31 липня 2017 року.

Однак, як зазначив позивач, відповідачем не підписано актів приймання-передачі природного газу та актів звіряння взаємних розрахунків за період квітень-липень 2017 року, розрахунків з позивачем за спожитий природний газ не проведено.

Зменшивши обсяг поставленого КЕВ м.Львова газу у квітні 2017 року на 130 куб.м., а саме з 69,599 тис.куб.м. до 69,469 тис.куб. м, провівши у зв»язку з цим перерахунок заборгованості за спожитий відповідачем природний газ у період квітень - липень 2017 року, у заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути на його користь з відповідача 1 033 720,49 грн. основного боргу.

Обсяги поставленого позивачем відповідачу природного газу (тобто, обсяги, які зазначені позивачем у розрахунку основного боргу 1 033 720,49 грн. згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог) у період квітень-травень 2017 року 87.215 тис.куб.м., у період червень-липень 2017 року 29.350 тис.м.куб, відповідають обсягам спожитого КЕВ м.Львова природного газу ТОВ «Львівгаззбут» внаслідок позадоговірного постачання природного газу у зазначений період, встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17.

Окрім основного боргу, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути, згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, 124 634,22 грн. інфляційних нарахувань та 32 319,88 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції судовою колегією встановлено наступне.

Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за спожитий природний газ у період з квітня по липень 2017 року внаслідок позадоговірного постачання природного газу.

Як зазначалось вище, постановою Львівського апеляційного господарського суду №914/2059/17 від 17.04.2018 щодо обставин поставки природного газу споживачу, КЕВ м. Львова, протягом періоду квітень- липень 2017 року встановлено, що алокація обсягів природного газу за період квітень-травень 2017 року відбувалась в загальному обсязі 87,215 тис.м.куб. з ресурсу ТОВ «Львівгаззбут» про що свідчить долучений до матеріалів справи представником ТОВ «Львівгаззбут» лист ПАТ «Укртрансгаз» за вих. №1001ВИХ-17-5479 від 30.10.2017 року на адвокатський запит від 24.10.2017.

Судом також встановлено, що КЕВ м. Львова спожив природний газ ТОВ «Львівгаззбут» протягом періоду квітень-травень 2017 року в обсязі 87,215 тис.м.куб. внаслідок позадоговірного постачання природного газу.

ТОВ «Крафт Фінанс» не подавав Оператору ГТС місячні номінації для транспортування природного газу до газорозподільної мережі протягом періоду червень-липень 2017 року. Відповідно, його номінація на червень-липень 2017 року становить 0.

Також судовою колегію в ході розгляду справи №914/2059/17 встановлено, що КЕВ м. Львова спожив природний газ ТОВ «Львівгаз збут» протягом періоду червень-липень 2017 року в обсязі 29,350 тис.м.куб. внаслідок позадоговірного постачання природного газу.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. (рішення у справах Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/ 99, параграф 77, від 25.07.2002; Ukraine -Tyumen v. Ukraine no. 22603/02 параграф 42 та 60 від 22 11 2007).

Отже, враховуючи наведене, фактичні обставини справи встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду №914/2059/17 від 17.04.2018 за позовом ТОВ «Крафт Фінанс» до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «Львівгаззбут», третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «Уктрансгаз», третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 відділу м.Львова про зобов»язання відповідача припинити вчинення певних дій; зобов»язання відповідача до вчинення певних дій; визнання позивача єдиним гарантованим постачальником природного газу в квітні-серпні 2017, яка набрала законної сили, є такими, що не потребують повторного встановлення.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження КЕВ м.Львова про відсутність доказів того, що природний газ, який отримав скаржник у період квітень-липень 2017 року належить саме ТОВ «Львівгаззбут», а не іншому постачальнику, а також, що представники КЕВ м. Львова з матеріалами справи №914/2059/17 не ознайомлені (хоча, як вбачається із змісту судових рішень КЕВ м.Львова був учасником справи №914/2059/17), не заслуговують на увагу і відхиляються судом, оскільки не спростовують доводів позивача (ТОВ «Львівгаззбут») про фактичне споживання природного газу КЕВ м.Львова у період квітень-липень 2017 року внаслідок позадоговірного постачання природного газу ТОВ «Львівгаз збут», зокрема в обсязі 87.215 тис.м.куб. протягом періоду квітень-травень 2017 року та в обсязі 29.250 тис.м.куб. протягом періоду червень-липень 2017 року.

Отже, поставка ТОВ «Львівгаззбут» відповідачу природного газу в період квітень - липень 2017 року у вказаних вище обсягах, а саме: протягом періоду квітень-травень 2017 року в обсязі 87,215 тис.м.куб. та протягом періоду червень-липень 2017 року в обсязі 29.250 тис.м.куб. є позадоговірною, тобто такою, яка проведена поза умовами договору №35 АLvz127-17 від 22.02.2017, оскільки в частині постачання газу зазначений договір припинив свою дію 31.03.2017.

Як вбачається із матеріалів справи, договір №35 АLvz127-17 від 22.02.2017, за яким ТОВ «Львівгаз збут» (постачальник) та КЕВ м. Львова (покупець, споживач), був укладений на постачання природного газу в обсязі 1 880 000 куб.м, а саме: у січні 700 000куб.м; у лютому 700 000 куб.м; у березні 440 000 куб.м. Ціна газу за 1000 куб.м - 8 855,80 грн з ПДВ, ціна договору 16 648 904,00грн з ПДВ ( п.п.3.2,3.6 договору).

Цей договір набував чинності з дати його підписання і діяв до 31.03.2017, а в частині розрахунків до їх повного здійснення. Умови даного договору розповсюджувались на відносини сторін, що виникли з 01.01.2017 (п.11.1договору).

Додатковою угодою №2 від 03.03.2017 до договору на постачання природного газу №35 АLvz127-17 від 22.02.2017 було внесено зміни в пункти 1.3 та 3.2 договору. Так, планові обсяги постачання газу по місяцях (в тис.м.куб.) було визначено в обсязі 1636,44 тис.м.куб., а саме: у січні -700,00, у лютому 569,09, у березні -367,854. ( п.1.3 договору ).

Ціна газу з 01 лютого 2017 року становила 8475,00 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ -1695,12 грн, всього з ПДВ 10 170,72 грн. (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3 додаткової угоди дана угода вступала в силу з моменту її підписання та визнавалась сторонами невід»ємною частиною договору про постачання природного газу№35 АLvz127-17 від 22.02.2017. Умови даної угоди розповсюджувались на відносини між сторонами, що виникли з 01 лютого 2017 р. (відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України).

За період з січня по березень 2017 року позивач поставив КЕВ м. Львова природний газ в обсязі 1 623 230 куб.м на загальну суму 15 435 046,04грн. згідно з актами приймання передачі № 1 від 31.01.2017, №2 від 28.02.2017, №ЗЛВ00025770 від 31.03.2017

Наведені обставини стосовно укладення договору №35 АLvz127-17 від 22.02.2017, додаткової угоди №2 від 03.03.2017 до договору, погоджених ТОВ «Львівгаззбут» (постачальником) та КЕВ м. Львова (покупцем, споживачем) умов в договорі та додатковій угоді, а також стосовно виконання договору в період з січня по березень 2017 року встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2017 у справі №914/787/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2017., які набрали чинності в силу залишення без змін постановою Верховного Суду від 27.02.2018.

Судова колегія також бере до уваги те, що судом першої інстанції в ході розгляду справи витребовувалась з архіву Господарського суду Львівської області справа №914/787/17для ознайомлення з наявними в ній документами, зокрема з вищезазначеними актами приймання-передачі (копії актів з матеріалів справи №914/787/17 виготовлено судом та долучено до матеріалів даної справи №914/1127/18) для з»ясування обставин, пов»язаних з обгрунтуванням позивачем вартості (ціни) поставленого у спірному періоді (квітень-липень 2017 року) природного газу та доводів позивача, що така ціна є нижчою, ніж за поставлений за договором №35 АLvz127-17 від 22.02.2017 природний газ (том ІІ а.с.11-13).

Відповідно до п.1.12 Статуту ТОВ «Львівгаззбут» товариство має право здійснювати підприємницьку (господарську) та іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству України. Товариство самостійно планує та здійснює свою діяльність. Товариство самостійно визначає ціни на власну продукцію (товари, послуги, роботи).

Матеріалами у справі підтверджується, що 26.04.2017 ТОВ «Львівгаз збут» прийнято розпорядження № 03-Р-8-0417 від 26.04.2017 щодо зменшення цін за природний газ з 01.04.2017 та зобов»язано при проведенні розрахунків з бюджетними установами та організаціями з 01 квітня 2017 року застосувати вартість газу в розмірі 7 399,60 грн. за 1000,0 куб. м природного газу.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, в актах приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року №ЗЛВ00031036 від 30.04.2017 та за травень 2017 року №ЗЛВ00032837 від 31.05.2017, які були отримані відповідачем, однак повернуті позивачу без підписання та без вчинення розрахунків за отриманий природний газ з тих мотивів, що ТОВ «Львівгаззбут» не є постачальником газу (зазначене підтвердив і відповідач), ТОВ «Львівгаззбут» зазначалась ціна за 1000 куб.м. газу без ПДВ, 7 399,60 грн., яка відповідає ціні, встановленій розпорядженням ТОВ «Львівгаззбут» №03-Р-8-0417 від 26.04.2017.

Окрім того, зазначеним вище розпорядженням «щодо застосування цін за природний газ з 01.06.2017 року» зобов»язано при проведенні розрахунків з бюджетними установами та організаціями з 01 червня 2017 року застосовувати вартість газу в розмірі 7 362,10 грн. за 1000,0 куб. м природного газу.

Судом встановлено, що в актах приймання-передачі природного газу №ЗЛВ00037068 від 30.06.2017 та № ЗЛВ00041925 від 31.07.2017 позивачем зазначалась ціна за 1000 куб.м. газу без ПДВ 7 362,10 грн., яка відповідає ціні, встановленій розпорядженням ТОВ «Львівгаззбут» № 03Р-9-0617 від 07.06.2017.

З врахуванням наведеного, матеріалами справи підтверджується, що вартість поставленого у період з квітня по липень 2017 року природного газу є нижчою від ціни, яка встановлена на момент закінчення строку дії Договору № 35АLvz-127-17 від 22.02.2017 року.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що між КЕВ м.Львова та ТОВ «Львівгаззбут» у квітні-липні 2017 року склались господарські відносини з позадоговірної поставки природного газу в обсягах протягом періоду квітень-травень 2017 року - 87,215 тис.м.куб. та протягом періоду червень-липень 2017 року - 29.250 тис.м.куб. за ціною, яка не перевищує вартості природного газу за 1000 м.куб., поставленого ТОВ «Львівгаз збут» КЕВ м.Львова до початку спірного періоду тобто, до квітня 2017 року).

Виходячи з визначення, наведеного у п.1 ст.712 ЦК України, предметом договору поставки може бути лише такий товар, який призначений для використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим таким використанням.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України договір купівлі-продажу це договір, за яким одна сторона (продавець) зобов»язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець зобов»язуться прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ціну).

Договір купівлі-продажу є оплатним при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві ціну речі; двосторонньозобов»язуючим це обумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав та обов»язків: продавець зобов»язаний передати покупцеві певну річ, але вправі вимагати за це сплати певної ціни, а покупець, в свою чергу, зобов»язаний сплатити ціну, але вправі вимагати передачі йому проданої речі.

Основною і визначальною ознакою договору є перехід майна у власність покупця.

Факт поставки позивачем відповідачу на позадоговірній основі природного газу у спірний період: квітень-травень 2017 року в обсязі 87,215 тис.м.куб. та протягом періоду червень-липень 2017 року - в обсязі 29.250 тис.м.куб. встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17.

В ході розгляду справи, КЕВ м.Львова не спростовано обставин, встановлених постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17 щодо обсягів поставленого йому позивачем та спожитого відповідачем природного газу: протягом періоду квітень-травень 2017 року та протягом періоду червень-липень 2017 року, не заперечено ціни (вартості поставленого природного газу) та не спростосвано доводи позивача про непроведення оплати за отриманий від позивача природний газ в період квітень-липень 2017 у заявленій до стягнення сумі основного боргу.

Вартість поставленого природного газу в розмірі 1 033 720,49 грн. підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно абзацу 4 п. 12 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання- передачі природного газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку.

До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

За змістом п.20 Правил постачання природного газу, затверджених постановою №2496 від 30.09.2015 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 за №1382/27827, споживач зобов»язується, зокрема, забезпечувати дотримання дисципліни відбору (споживання) природного газу в обсягах та на умовах, визначених договорами; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку перевищення підтвердженого обсягу природного газу без узгодження з постачальником; відсутності укладеного договору постачання природного газу; інших випадках, передбачених цими Правилами та чинним законодавством.

Однак, доказів вчинення відповідачем наведених у п.20 Правил дій, матеріали справи не містять і про наявність таких доказів відповідач не покликається.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що, оскільки поставка природного газу КЕВ м.Львова в період з квітня по липень 2017 року відбулась з ресурсу ТОВ «Львівгаззбут», що встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17, доказів відмови відповідача від прийняття природного газу у зазначених вище об»ємах відповідач не надав, то у відповідача виник обов»язок провести з позивачем розрахунок за спожитий природний газ.

Відмова КЕВ м.Львова від підписання актів приймання-передачі природного газу не спростовує фактичних обставин, встановлених постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №914/2059/17 і не звільняє відповідача від обов»язку провести розрахунок з ТОВ «Львівгаз збут» за спожитий природний газ.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Однак оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п.1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» роз»яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п.1.10.,1.14,3.1,3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Беручи до уваги, положення ст.692 ЦК України відповідач зобов»язаний був оплатити поставлений газ після його прийняття, а тому як вбачається з акту №ЗЛВ00031036 за квітень 2017 року - датований 30.04.2017, зобов»язання по оплаті повинно було бути виконане 30.04.2017 (прострочення з 01.05.2017); за актом №ЗЛВ00032837 за травень 2017 року - датований 31.05.2017 зобов»язання по оплаті повинно було бути виконане 31.05.2017 (прострочення з 01.06.2017); з акту №ЗЛВ00031036 за червень 2017 року - датований 30.06.2017, зобов»язання по оплаті повинно було бути виконане 30.06.2017 (прострочення з 01.07.2017); з акту №ЗЛВ00041925 за липень 2017 року - датований 31.07.2017, зобов»язання по оплаті повинно було бути виконане 31.07.2017 (прострочення з 01.08.2017р).

Проте, як вбачається з матеріалів справи оплати відповідачем не здійснено, відтак, вимога позивача про стягнення 1 033 720,49 грн. основного боргу підставна та підлягає задоволенню.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних суд першої інстанції правомірно встановив, що позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає до задоволення у розмірі 124 634,22 грн. та позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає до задоволення у розмірі 32310,88 грн.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв»язку з неналежним виконанням своїх зобовязань по оплаті за поставлений природній газ, підтверджена матеріалами справи та становить 1 033 720,49 грн. основного боргу, 32 310,88 грн. 3 % річних та 124 634,22 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

Посилання скаржника на укладений між КЕВ м.Львова та ТзОВ «Крафт-Фінанс» договір на постачання природного газу №1-С/03/4 терміном дії до 31.12.2017 в частині постачання природного газу з 1 квітня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення, питання чинності якого було предметом дослідження у справі №914/787/17, не береться судовою колегією до уваги, оскільки не спростовує фактичних обставин справи, встановлених постановою Львівського апеляційного господарського суду №914/2059/17 від 17.04.2018, яка набрала законної сили.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 у справі №914/1172/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Судовий збір перегляд рішення у даній справі в апеляційному порядку покладається на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 у справі №914/1127/18 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відділу м.Львова №5635 від 10.12.2018 залишити без задоволення.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 13 лютого 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.