ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3360/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовомЗаступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури, 63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Харківська, 98 в інтересах держави, в особі Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області, 61057, м. Харків, м-н Театральний, 1, код 23148337
доОСОБА_2, АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1
про розірвання договору та повернення майна
за участю представників:

прокурора - Зливка К.О. згідно посвідчення №047938 від 13.09.17

позивача - Антонова А.М. за довіреністю №05 від 04.01.2019

відповідача - ОСОБА_2 особисто

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_2 в якому просить суд :

- Розірвати договір від 03.12.1999 за № 652 купівлі - продажу об'єкта незавершеного будівництва "Клуб-їдальня дитячого табору ВАТ "Чугуївська паливна апаратура" у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області;

- Зобов'язати ОСОБА_2 повернути до державної власності в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області об'єкт незавершеного будівництва - "Клуб-їдальню дитячого табору ВАТ "Чугуївська паливна апаратура" у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області, в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів" № 32 від 18.01.2001.

Також в своїй позовній заяві прокурор просить покласти судові витрати на відповідача та для забезпечення участі у розгляді справи залучити прокуратуру Харківської області.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор вказує на те, що відповідно до акту № 12 від 15.08.2018 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва "Клуб-їдальня дитячого табору ВАТ "Чугуївська паливна апаратура" у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області, проведеної Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області, встановлені порушення ОСОБА_2 вимог п.п. 5.4, 5.7 договору, останнім не надаються необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов договору № 652 купівлі - продажу об'єкта незавершеного будівництва (до п.п. 5.5, 5.7, 5.8 договору), ОСОБА_2 не переоформлена проектно-кошторисна документація, об'єкт не добудований та не введений в експлуатацію.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2018, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 12.12.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Підготовче засідання було призначено на 10.01.2019.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 10.01.2019 про відкладення підготовчого засідання на 28.01.2019 у зв"язку з неявкою відповідача.

25.01.2019 відповідачем була подана до суду заява (вх. № 2151) про визнання позову.

В підготовчому засіданні прокурор та позивач підтримали позовні вимоги, відповідач проти позову не заперечував, підтримував заяву про визнання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення.

Судом було роз'яснено відповідачу правові наслідки визнання позову.

За таких обставин, враховуючи відсутність будь-яких доказів того, що дії відповідача щодо визнання позову суперечать законодавству або порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, приймаючи до уваги унормоване у ГПК України право відповідача на вчинення такої процесуальної дії, суд приймає заяву відповідача про визнання позову.

Тому, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.01.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.1999 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ОСОБА_2 було укладено договір №652 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва «Клуб- їдальня дитячого табору ВАТ «Чугуївська паливна апаратура» у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області.

Відповідно до п. 1.5 зазначеного договору вказаний об'єкт незавершеного будівництва продано за 1610,00 грн.

Також 28.03.2000 та 25.03.2002 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ОСОБА_2 укладені додаткові угоди до договору № 652 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва.

05.10.2006 та 15.10.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ОСОБА_2 укладені договори №№ 3, 4, якими внесені зміни та доповнення до вищевказаного договору № 652.

Відповідно до п. 5.7 договору № 652 від 03.12.1999 купівлі - продажу об'єкта незавершеного будівництва «Клуб-їдальня дитячого табору ВАТ «Чугуївська паливна апаратура» у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області (зі змінами та доповненнями), покупець (ОСОБА_2) зобов'язаний з урахуванням дозволу зміни первісного призначення об'єкта здійснити переоформлення проектно-кошторисної документації, добудувати об'єкт до 31.12.2011.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2016 по справі №922/2407/16 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, затверджено мирову угоду.

Відповідно до умов цієї угоди сторони домовились про внесення змін до договору купівлі - продажу від 03.12.1999 за № 652 об'єкта незавершеного будівництва «Клуб-їдальня дитячого табору ВАТ «Чугуївська паливна апаратура» за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Кочеток, а саме: завершити будівництво об'єкта незавершеного будівництва не пізніше 31.12.2017, подальше відчуження об'єкта незавершеного будівництва можливе лише за умови збереження для нового власника об'єкта незавершеного будівництва зобов'язань, визначених договором купівлі- продажу, виключно за згодою Продавця.

У зв'язку із затвердженням між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_2 мирової угоди щодо продовження терміну завершення будівництва об'єкта не пізніше 31.12.2017, на засіданні комісії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області з питань внесення змін до договорів купівлі-продажу (протокол №88 від 14.11.2016) вирішено укласти з покупцем - ОСОБА_2 договір про зміни № 5 до договору купівлі - продажу від 03.12.1999 №652 (зі змінами).

Як зазначає прокурор, договір про зміни покупцем так і не був укладений, відповідні документи покупцем не надані, об'єкт не добудований та не введений в експлуатацію, що й стало підставою для звернення прокурора до господарського суду з позовом для захисту інтересів держави.

Надаючи оцінку та правову кваліфікацію зазначеним обставинам, суд виходив з наступного.

Згідно з п.п. 5.4, 5.5 договору № 652 від 03.12.1999 купівлі - продажу об'єкта незавершеного будівництва «Клуб-їдальня дитячого табору ВАТ «Чугуївська паливна апаратура» у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області (зі змінами та доповненнями), на вимогу продавця покупець зобов'язаний надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору. Забороняється відчуження об'єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, на якій розташований об'єкт, до моменту завершення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію.

Згідно з п. 5.8 вищевказаного договору № 652 купівлі - продажу від 03.12.1999 покупець зобов'язаний забезпечити виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови об'єкта.

Відповідно до акту № 12 від 15.08.2018 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва «Клуб-їдальня дитячого табору ВАТ «Чугуївська паливна апаратура» у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області, проведеної Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області, встановлені порушення ОСОБА_2 вимог п.п. 5.4, 5.7 договору, а саме, останнім не надаються необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов договору № 652 купівлі - продажу об'єкта незавершеного будівництва (до п.п. 5.5, 5.7, 5.8 договору), ОСОБА_2 не переоформлена проектно-кошторисна документація, об'єкт не добудований та не введений в експлуатацію.

Вказаний акт поточної перевірки № 12 від 15.08.2018 направлено на адресу покупця - ОСОБА_2, останнім його отримано, підписано, в установленому законом порядку не оскаржено.

ОСОБА_2 жодним чином не відреагував на порушення умов договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 4.1 договору кожна сторона зобов'язується виконувати обов'язки, покладені на неї цим Договором, та сприяти другій стороні у виконанні її обов'язків.

Відповідно до п. 7.3 договору у разі невиконання Покупцем (ОСОБА_2) умов, які передбачені п.п 5.1-5.7 цього договору, продавець має право на розірвання цього договору в установленому порядку та повернення об'єкта незавершеного будівництва у власність Продавця.

Згідно з п. 11.3 договору у разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Згідно з ч. З ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 01.07.1998 справа №9-рп «угоди приватизації» (ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна») є особливими договорами купівлі-продажу державного майна, на які поширюються відповідні норми цивільного законодавства про угоди, якщо інше не випливає із законодавства про приватизацію. Нормами зобов'язального права регулюється питання невиконання або часткового невиконання умов договору купівлі-продажу державного майна.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» приватизація державного або комунального майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з моменту переходу права власності на об'єкт приватизації покупець, який придбав об'єкт приватизації, зобов'язаний виконувати всі умови договору купівлі-продажу об'єкта приватизації. Державні органи приватизації здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі Закону України «Про Фонд державного майна України», цього Закону, інших актів законодавства.

Також відповідно до положень ч. 8 ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а також ч. 5 та 9 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна», органи приватизації у разі невиконання покупцем умов договору купівлі-продажу мають право порушувати питання про розірвання такого договору та повернення об'єкту приватизації у власність держави.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» виключними умовами для розірвання договору купівлі- продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством є невиконання умов продажу об'єкта і зобов'язань покупця, визначених договором купівлі-продажу, в установлений таким договором строк.

Відповідно до ч.ч. 9, 10, 11 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» на вимогу однієї із сторін договір купівлі- продажу може бути розірвано, у тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі- продажу, у визначені строки або визнано недійсним за рішенням суду.

У разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв'язку з невиконанням покупцем договірних зобов'язань приватизований об'єкт підлягає поверненню в державну (комунальну) власність.

Порядок повернення в державну (комунальну) власність об'єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі- продажу таких об'єктів затверджується Фондом державного майна України.

Згідно з ст. 30 закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», ч. 1 ст. 4 ГПК України, спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації державного майна вирішуються господарським судом у порядку, встановленому господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 13 рекомендації президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 №04-5/120 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» з огляду на зміни і доповнення до ст. 12 ГПК України згідно з Законом України від 15.12.2006 №483-У «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів», справи у спорах, пов'язаних з приватизацією державного майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Водночас, п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду).

З огляду на приписи ч. 2 ст. 4 ГПК України зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є підприємцями.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до суду мають особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ст. 53 ГПК України У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у ст. 1, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати розбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Таким чином, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Враховуючи вищевикладене, пред'являючи позов у вказаній справі, прокурор виходив саме з необхідності вирішення проблеми суспільного значення, існування якої виправдовує застосування механізму розірвання спірного договору та повернення об'єкта незавершеного будівництва із власності відповідача.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд ураховує правову позицію, висловлену ЄСПЧ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов повністю, суд вважає необхідним повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У розумінні ст. 2 Закону України «Про судовий збір» саме прокуратура Харківської області є платником судового збору, на користь якого мають бути повернуті судові витрати у разі задоволення позовних вимог.

Сума судових витрат, які поніс прокурор у зв'язку з пред'явленням зазначеного позову, становить 11049,23 грн., яка складається з вимоги немайнового характеру (1762,00 грн. - один розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу) та 1 вимоги майнового характеру - 9287,23 грн. (1,5 % від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, сплачена сума судового збору в розмірі 5524,62 грн. підлягає поверненню прокуратурі Харківської області з Державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, а залишок судового збору у сумі 5524,61 грн. покладається на відповідача.

Інших судових витрат заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 177, 185, 191, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Розірвати договір від 03.12.1999 за №652 купівлі - продажу об'єкта незавершеного будівництва "Клуб-їдальня дитячого табору ВАТ "Чугуївська паливна апаратура" у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути до державної власності в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області об'єкт незавершеного будівництва - "Клуб-їдальню дитячого табору ВАТ "Чугуївська паливна апаратура" у смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області, в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів" № 32 від 18.01.2001.

Судові витрати по сплаті 50 % судового збору покласти на відповідача - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул.. Б. Хмельницького, 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800) - 5524,62 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Регіональне Відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, м-н Театральний, 1, код 23148337).

Відповідач - ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1).

Прокурор, яким подано позов - Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури, 63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Харківська, 98.

Прокуратура, що приймала участь у справі - Прокуратура Харківської області (61050, м. Харків, вул.. Богдана Хмельницького, 4, код 02910108).

Повне рішення складено 06.02.2019 р.

Суддя С.А. Прохоров