ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

07.02.2019р. Справа №908/5205/14

за скаргою: №4312/2 від 04.12.2018р. Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», м.Київ на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. у справі:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (02100, м.Київ, бул.Верховної Ради, буд.7)

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, Донецька область, м.Донецьк, вул.Артема, буд.68)

про стягнення 12510947 доларів США заборгованості за кредитом, 1009116,41 доларів США заборгованості по процентам, 91746,94 доларів США поточної суми заборгованості по процентам, 75021,17 доларів США пені за простроченими процентами

за участю: головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І.

Суддя Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від скаржника (позивача, стягувача): не з'явився

від боржника (відповідача): не з'явився

від органу виконання судового рішення: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.02.2015р. позовні вимоги задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Донецька залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» 12510947 доларів США заборгованості по кредитним коштам, 1100863,35 доларів США заборгованості по процентам, 1156257,56 грн пені за простроченими процентами, а також стягнуто з Державного підприємства «Донецька залізниця» в доход державного бюджету України 73080 грн судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2015р. рішення господарського суду Запорізької області від 12.02.2015 р. у справі №908/5205/14 залишено без змін.

На виконання рішення від 12.02.2015р. господарським судом Запорізької області 11.06.2015р. видано відповідні накази.

Постановою суду касаційної інстанції від 28.07.2015р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2015р. та рішення господарського суду Запорізької області від 12.02.2015р. у справі №908/5205/14 скасовано в частині стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» 1156257,56 грн пені за простроченими процентами; в цій частині справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.11.2015р. вказану справу направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.12.2015р. відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення пені за простроченими процентами в розмірі 75021,17 доларів США.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.05.2016р. задоволено заяву Державного підприємства «Донецька залізниця» про заміну сторони її правонаступником, замінено сторону (боржника) у виконавчому провадженні ВП №49067893 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області по справі №908/5205/14 Державне підприємство «Донецька залізниця» (83000, м.Донецьк, вул.Артема, 68, ) на правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ).

Постановою суду апеляційної інстанції від 11.07.2016р. ухвалу господарського суду Донецької області від 11.05.2016р. по справі №908/5205/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2016р. у справі №908/5205/14 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2016р. та ухвалу господарського суду Донецької області від 11.05.2016р. у справі №908/5205/14 скасовано, справу передано до господарського суду Донецької області на розгляд.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.11.2016р. відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства «Донецька залізниця» про заміну сторони її правонаступником.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.02.2017р., яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.03.2017р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2017р., відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» б/н від 31.01.2017р. про заміну відповідача (боржника) - Державного підприємства «Донецька залізниця» () по справі №908/5205/14 та у виконавчому провадженні №49067893 на правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» ().

11.12.2018р. на адресу господарського суду Запорізької області надійшла скарга №4312/2 від 04.12.2018р. Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про:

- визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.11.2018р. у виконавчому провадженні №49067893 неправомірними;

- скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.11.2018р., винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. у виконавчому провадженні №49067893;

- зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №49067893 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/5205/14 від 11.06.2015р.

В обґрунтування скарги заявник зазначає про передчасність прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з тим, що, на думку заявника скарги, державним виконавцем не проведено всі можливі та достатні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на належне, повне та об'єктивне примусове виконання наказу суду.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.12.2018р. передано матеріали вказаної скарги на розгляд за підсудністю до господарського суду Донецької області.

28.01.2019р. на адресу господарського суду Донецької області надійшли матеріали скарги №4312/2 від 04.12.2018р. Публічного акціонерного товариства «Банк Форум».

У зв'язку із закінченням повноважень судді Кротінової О.В., 28.01.2019р. здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи, внаслідок чого справу №908/5205/14 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

Ухвалою суду від 30.01.2019р. повідомлено сторони, що розгляд скарги №4312/2 від 04.12.2018р. Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. відбудеться 07.02.2019р. о 12:00 год. Присутність сторін у судовому засіданні визначена не обов'язковою.

Представники сторін та органу виконання судового рішення у судове засідання 07.02.2019р. не з'явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Згідно з ч.2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга №4312/2 від 04.12.2018р. Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» підлягає задоволенню, враховуючи наступне:

За приписами ст.129 Конституції України обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

За приписом ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регулює відносини, що виникають у зв?язку з обов?язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004р. у справі «Півень проти України» вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов?язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п.35 рішення).

За таких обставин, рішення у справі є обов'язковим до виконання та має бути виконано.

З наданих заявником документів вбачається, що державним виконавцем 20.10.2015р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49067893.

Згідно з постановою від 15.11.2018р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І. наказ суду №908/5205/14 від 11.06.2015р. було повернуто стягувачу на підставі п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.2 вказаного нормативно-правового акту примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. та №1404-VIII від 02.06.2016р. основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Відкриття виконавчого провадження - це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом.

Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Аналогічна норма міститься в п.4 ст.18 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

У відповідності до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст.32 Закону України №606-ХІV від 21.04.1999р., що знайшла своє відображення у ст.10 редакції Закону №1404-VІІІ від 02.06.2016р.).

У відповідності до ч.2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за №512/5 в редакції, що діяла до 05.10.2016р.) організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Як встановлено, при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець керувався нормами п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом яких виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець зазначав про наступне:

- у строк, наданий на самостійне виконання рішення суду боржником не виконано, у зв'язку із чим державним виконавцем були направлені запити до відповідних установ з метою виявлення коштів, цінних паперів, рухомого та нерухомого майна боржника;

- постановою від 20.10.2015р. державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження; інформацію щодо арешту майна боржника внесено до державних реєстрів обтяжень;

- згідно відповідей на запити державного виконавця реєстраційними органами повідомлено, що цінних паперів, рухомого та нерухомого майна, належних боржнику на праві власності, за останнім не зареєстровано;

- постановами від 18.12.2015р., 11.02.2016р., 22.12.2016р. органом виконання судового рішення накладено арешт на кошти боржника, копії постанов скеровано до банківських установ; згідно відповідей банківських установ кошти на рахунках боржника відсутні; в подальшому, до банківських установ направлено платіжні вимоги на примусове списання коштів з арештованих рахунків боржника; грошові кошти з рахунків, на які було накладено арешт, перераховані наступним чином: 719529,76 грн - на користь стягувача, 79947,75 грн - на користь держави (виконавчий збір), 9404,39 грн - на користь стягувача, 1044,93 грн - на користь держави (виконавчий збір); крім того, до банківських установ неодноразово направлялись платіжні вимоги на примусове списання коштів з рахунків боржника, які повертались до відділу без виконання з відмітками «відсутні кошти на рахунках платника»;

- місцем реєстрації боржника є територія проведення антитерористичної операції (м.Донецьк), у зв'язку з чим, здійснення заходів щодо опису, арешту та звернення стягнення на нерухоме майно боржника не вбачається можливим.

Проте, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження доводів, викладених в оскаржуваній постанові.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин повернення виконавчого документа без виконання, ухвалою суду від 30.01.2019р. запропоновано головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуру Г.І. надати відзив на скаргу.

Представник органу виконання судового рішення вимоги суду не виконав, будь-якого документального підтвердження вчинення державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій по розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення за наказом №908/5205/14 від 11.06.2014р. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до матеріалів справи не надав.

Наразі, у відповідності до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Доказів відповідного звернення також суду не надано.

Разом з тим, з огляду на вищенаведене, в рамках виконавчого провадження ВП №49067893 державним виконавцем не направлялись запити до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, Державної казначейської служби України, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики, відповідних органів щодо наявності зареєстрованих цінних паперів, катерів, яхт, повітряних суден, сільськогосподарської техніки та технологічного обладнання, іншого рухомого майна, корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності, іншого майна (майнових прав), належних на праві власності відповідачу. Доказів зворотного суду не надано.

Водночас, за змістом ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Посилання на складання відповідного акту оскаржувана постанова не містить та державним виконавцем не представлено.

При цьому, висновок щодо «безрезультатності» та/або «неможливості» розшуку майна чи встановлення/з'ясування певних обставин буде обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Крім того, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким державний виконавець, в тому числі, обґрунтував постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, не відносяться до нормативних актів, які встановлюють умови і порядок проведення виконавчих дій щодо примусового виконання рішень судів. Відтак, вказаним нормативним актом не визначено, що обставини проведення антитерористичної операції виключають здійснення виконавчих дій і можуть бути підставою як для відмови у відкритті виконавчого провадження, так і для повернення виконавчого документа стягувачеві.

У зв?язку з викладеним, з метою відновлення законних прав стягувача, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.11.2018р. підлягає скасуванню, а дії з її прийняття слід вважати неправомірними.

Таким чином, вимоги скарги №4312/2 від 04.12.2018р. Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» щодо визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.11.2018р. у виконавчому провадженні №49067893 та скасування зазначеної постанови органу примусового виконання рішення є правомірними та підлягають задоволенню.

При цьому, судом враховано, що вимога скаржника щодо скасування постанови за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання її недійсною.

Відповідно до ст.343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За приписами ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на висновки суду щодо неправомірності дій державного виконавця з прийняття постанови від 15.11.2018р., вимога скарги про зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №49067893 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/5205/14 від 11.06.2015р. відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» також підлягає задоволенню.

Наразі, судом враховано, що матеріали розгляду скарги не містять доказів перебування виконавчого провадження №49067893 у складі зведеного виконавчого провадження, внаслідок чого розгляд такої скарги відноситься до юрисдикції господарського суду Донецької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 235, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу №4312/2 від 04.12.2018р. Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про:

- визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.11.2018р. у виконавчому провадженні №49067893 неправомірними;

- скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.11.2018р., винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. у виконавчому провадженні №49067893;

- зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №49067893 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/5205/14 від 11.06.2015р.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.11.2018р. у виконавчому провадженні №49067893 неправомірними.

Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.11.2018р., винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. у виконавчому провадженні №49067893.

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №49067893 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/5205/14 від 11.06.2015р.

Вступну та резолютивну частини ухвали складено та підписано 07.02.2019р.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.02.2019р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Ю.О.Паляниця