РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2019Справа № 910/14240/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

про стягнення 1 747 092, 57 грн.

Представники:

від позивача: Мишастий А.О.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Дніпровський краєвид 07" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 465 303, 45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017 набув право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.11.2018, зокрема зобов'язано позивача надати суду належним чином засвідчену читабельну копію договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» з усіма додатками.

22.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що 13.03.2017 фактично діяв інший договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, який був укладений між ТОВ «ТЛК «Арктика» та ТОВ «НАГВАЛЬ-ФІШ», за яким той же первісний кредитор ТОВ «ТЛК «Арктика» відступив на користь ТОВ «НАГВАЛЬ-ФІШ» майнові права грошової вимоги до відповідача з оплати орендної плати у розмірі 1 465 303, 45 грн. Крім того, відповідач зазначає, що ним здійснено сплату орендної плати у сумі 1 465 303, 45 грн. на користь ТОВ «НАГВАЛЬ-ФІШ», у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, відповідачем подано заяву про залучення третьої особи, в якій відповідач просить суд залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «НАГВАЛЬ-ФІШ», у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

28.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 1 747 092, 57 грн.

У судовому засіданні 29.11.2018 розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду. За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме 1 747 092, 57 грн.

У судовому засіданні 29.11.2018 оголошено перерву до 06.12.2018.

06.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд витребувати у позивача всі оригінали документів первинного виникнення боргового зобов'язання, яке було переуступлено згідно договору відступлення права вимоги від 13.03.2017.

У судовому засіданні 06.12.2018 представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що не має в своєму розпорядженні примірника укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014.

Тож, суд з урахуванням наданих представником позивача пояснень щодо відсутності у нього оригіналів документів, зокрема договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика», відмовив у задоволенні поданого відповідачем клопотання про витребування таких доказів.

Також, розглянувши подану відповідачем заяву про залучення до участі у справі третьою особою - Товариство з обмеженою відповідальністю «НАГВАЛЬ-ФІШ», суд відмовив у її задоволенні, оскільки не вбачає яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю «НАГВАЛЬ-ФІШ», враховуючи що постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/19198/16 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НАГВАЛЬ-ФІШ».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика». Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» у строк до 19.12.2018 надати суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин, з урахуванням положень ч. 3-7 ст. 165 ГПК. Підготовче засідання відкладено на 20.12.2018.

20.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначає, що відповідачем не було виконано свої зобов'язання за договором № 25/12/14-1 від 25.12.2014 перед ТОВ «ТЛК «Арктика», враховуючи відступлення останнім права вимоги позивачу, просить суд задовольнити позовні вимоги.

20.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення по суті пов'язаної з даною справи № 910/19198/16.

У судовому засіданні 20.12.2018 розглянувши подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі, враховуючи що постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/19198/16, якою визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" набрала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає, суд зазначив, що перегляд даної постанови касаційної інстанції за нововиявленими обставинами на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика", ніяким чином не унеможливлює розгляд даної справи, що було би підставою для зупинення провадження у справі, відповідно суд відмовив у задоволенні поданого клопотання.

Також, у судовому засіданні 20.12.2018 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду від 20.06.2018 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верхового Суду від 20.06.2018 у справі № 910/19198/16.

Суд, заслухавши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відзначив, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено такої підстави для відкладення розгляду справи як перегляд касаційною інстанцією своїх постанов за нововиявленими обставинами, у зв'язку з чим суд відмовив у задоволенні заявленого клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/14240/18 призначено на 24.01.2019.

24.01.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав заяву про відвід судді, в якій відповідач зазначає, що судом було прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, безпідставно відмовлено у залученні до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «НАГВАЛЬ-ФІШ» у якості третьої особи, а також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, у зв'язку з чим представник відповідача просить відвести суддю Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/7402/18.

У даному судовому засіданні представник позивача заперечив проти відводу судді Щербакова С.О. від розгляду справи

Дослідивши заяву відповідача про відвід судді від розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначені підставі для відводу (самовідводу) судді, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Разом з тим, зі змісту поданої заяви вбачається, що як на підставу для відведення судді Щербакова С.О. від розгляду даної справи відповідач посилається на процесуальні рішення судді, постановлені за результатами розгляду заяв та клопотань сторін.

Проте, відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не є підставою для відводу судді Щербакова від розгляду даної справи.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд зазначає, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог та заява відповідача про залучення третьої особи були розглянуті судом у судовому засіданні 06.12.2018 за участю представників сторін, при цьому, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та про відкладення розгляду справи були відхилені судом у судовому засіданні 20.12.2018, за участю представників сторін, мотиви відхилення яких були викладені в ухвалі суду від 20.12.2018 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яка була надіслана на адресу відповідача та отримана останнім 02.01.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 3 ст. ст. 38 Господарського процесуального кодексу України відповідач мав право подати відповідну заяву про відвід судді не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про підставу для відводу, тобто у строк до 05.01.2019 (включно), чого відповідачем не здійснено.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що заяву відповідача про відвід судді подано з пропуском встановленого законом строку, суд залишає без розгляду заяву відповідача про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/14240/18.

Також, у даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Приймаючи до уваги, що представники відповідача та третьої особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача та третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.01.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як зазначають учасники справи, 25.12.2014 ТОВ "ТЛК "Арктика", як власник обладнання та нежилих приміщень рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходяться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, та складаються з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м., згідно укладеного з ТОВ "Укрлогістика" договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 (надалі - "Договір оренди") передало останньому в строкове користування на умовах оплатності холодильні камери, які розташовані в такому комплексі нерухомості.

Факт передачі ТОВ "ТЛК "Арктика" та користування ТОВ "Укрлогістика" зазначеного вище майна згідно договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 не заперечується сторонами.

Згідно складеного та підписаного між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" акту звіряння взаємних розрахунків за період: 01.07.2016 - 26.07.2016, за договором №25/12/14-1 від 25.12.2014 станом на 26.07.2016 заборгованість ТОВ "Укрлогістика" перед ТОВ "ТЛК "Арктика" за Договором користування становить 1 747 820, 80 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання зі сплати орендної плати за користування переданим в оренду згідно договору оренди майном після складення вказаного акту (в т.ч. що погашення визначеної ним суми заборгованості) не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (далі - цедент) та Приватним підприємством "Дніпровський краєвид 07" (далі - цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги, умовами якого передбачено, що цедент передає цесіонарію право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (далі - боржник) зі сплати заборгованості у розмірі 1 465 303, 45 грн. за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, що утворилася за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2016 - 26.07.2017, складеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" за договором № 25/12/14-1 від 25.12.2014.

З цього договору випливає, що цесіонарій займає місце цедента в зобов'язаннях з боржником в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, цесіонарій одержує право грошової вимоги до боржника з моменту набуття чинності цим договором (з моменту його підписання та скріплення печатками сторін).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.7. договору).

20.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (цедент) та Приватним підприємством "Дніпровський краєвид 07" (цесіонарій) укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017, якою сторони домовились збільшити розмір відступленого права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" зі сплати заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, у зв'язку з чим вирішили викласти п. 1.1. договору у наступній редакції: «Цедент передає цесіонарію право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (далі - боржник) зі сплати заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, а саме: у розмірі 1 465 303, 45 грн., що утворилася за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2016 - 26.07.2017, складеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" за договором № 25/12/14-1 від 25.12.2014, у розмірі 281 789, 12 грн., що утворилася за період з 27.07.2016 по 31.07.2016».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялася претензія № 14/08/18-03, в якій позивачем було повідомлено відповідача, що внаслідок укладення між Приватним підприємством "Дніпровський краєвид 07" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017 майнові права грошової вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" до ТОВ "Укрлогістика" з оплати орендної плати на суму сукупно 1 465 303,45 грн. відповідно до договору користування були відступлені на користь Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07", у зв'язку з чим позивач просив відповідача здійснити погашення зазначеної заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском штемпеля поштового відділення - 15.08.2018 та копією фіскального чеку від 15.08.2018.

Відповідач на вищезазначену претензію відповіді не надав, грошові кошти не сплатив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що на підставі укладеного між Приватним підприємством "Дніпровський краєвид 07" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, щодо належного виконання своїх зобов'язань за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що в даному випадку, як на правову підставу для покладення на відповідача обов'язку з оплати спірних коштів в якості орендної плати за користування майном ТОВ "ТЛК Арктика" (холодильні камери, які розташовані в приміщенні рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а) в липні 2016 року позивачем вказується на існування між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" правовідносин оренди, які виникли на підставі Договору оренди.

Проте, примірник вказаного договору оренди в матеріалах справи відсутній, у зв'язку чим суд відзначає наступне.

У відповідності до частин 1, 2, 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, надані учасниками справи пояснення (в т.ч. викладене у відзиві на позов визнання відповідачем факту існування правовідносин оренди майна ТОВ "ТЛК "Арктика" за договором оренди) та встановлені постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №910/19198/16 обставини, суд дійшов висновку, що в розумінні наведених положень матеріалами справи належним чином підтверджується виникнення та існування між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" правовідносин оренди майна ТОВ "ТЛК "Арктика" (холодильних камер, які розташовані в приміщенні рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а) згідно договору оренди, оскільки такі обставини визнаються учасниками справи, при цьому, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду під час розгляду справи №910/19198/16, не було вказано на відсутність спірних правовідносин оренди за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014 за аналогічних даній справі обставин - відсутності фактичного тексту договору оренди).

Тож, у даному випадку, сторонами не заперечується факт передачі на підставі договору оренди ТОВ "ТЛК "Арктика" у користування ТОВ "Укрлогістика" холодильних камер, які розташовані в приміщенні рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, а матеріали справи не містять доказів припинення дії договору оренди чи повернення спірного майна ТОВ "ТЛК "Арктика".

При цьому, в поданих до суду поясненнях представником ТОВ "ТЛК "Арктика" вказувалося на те, що з липня 2016 року ТОВ "Укрлогістика" безпідставно припинило виконання своїх обов'язків із сплати орендної плати за користування спірним майном згідно договору оренди і відповідне майно з оренди не повертало, у зв'язку з чим ТОВ "ТЛК "Арктика" листом №31-01-17/1 від 31.01.2017 повідомило ТОВ "Укрлогістика" про відмову від договору оренди на підставі частин 1, 3 ст. 651, ст. 782 Цивільного кодексу України та вимагало оплатити заборгованість по орендній платі та повернути майно з оренди.

Суд вказує, що доказів на спростування викладених позивачем та третьою особою доводів та наданих в їх підтвердження документів, відповідачем надано не було, як і не надано будь-яких пояснень стосовно припинення сплати орендної плати за користуванням спірним майном та неповернення його орендодавцю.

Отже, суд приходить до висновку, що за встановлених в межах даної справи обставин дійсним підтверджується дія договору оренди з моменту його укладення та до направлення ТОВ "ТЛК "Арктика" на адресу ТОВ "Укрлогістика" листа №31-01-17/1 від 31.01.2017, а відтак, і обов'язок останнього по сплаті встановленої у договорі оренди орендної плати за користування спірним майном (холодильними камерами, які розташовані в приміщенні рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а) до вказаної дати (отримання листа №31-01-17/1 від 31.01.2017).

Визначаючи розмір орендної плати, яка підлягала сплаті ТОВ "Укрлогістика" за час користування спірним майном на підставі договору оренди суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу України якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Положеннями ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, в наведених положеннях чинного законодавства України законодавцем визначається, що не погодження розміру плати за користування орендованим майном не може бути фактичною підставою для визнання відповідного договору оренди неукладеним, адже в такому випадку надається можливість визначення відповідної вартості користування на підставі звичайних цін.

В даному випадку, розмір заявленої до стягнення заборгованості з орендної плати за Договором оренди за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 (у розмірі 1 465 303,45 грн.) визначено на підставі складеного повноважними представниками ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" і скріпленого печатками товариств акту звіряння взаємних розрахунків за період: 01.07.2016 - 26.07.2016 між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" за договором №25/12/14-1 від 25.12.2014 станом на 26.07.2016, а будь-яких заперечень щодо дійсності такого акту жодним із учасників справи не заявлено.

Відтак, за встановлених в межах даної справи обставин спірних правовідносин сторін (відсутності фактично тексту договору оренди) з огляду на приписи ст.ст. 632, 762 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про можливість застосування погодженої сторонами в акті звіряння взаємних розрахунків за період: 01.07.2016 - 26.07.2016 вартості користування спірним майном за такий період як звичайної ціни для визначення ставки орендної плати за користування спірним майном на підставі договору оренди у період з 01.07.2016 по 31.01.2017.

Тобто, виходячи з визначених в зазначеному акті вартості користування спірним майном та періоду за який вона обчислюється сторонами слід дійти висновку, що звичайною ціною користування спірним майном ТОВ "Укрлогістика" на підставі Договору оренди у період з 01.07.2016 по 31.01.2017 за один день є 56 357,825 грн. (1 465 303,45 грн./26 днів), адже доказів змін спірних правовідносин у зазначений період матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, заявлена позивачем до стягнення в межах даної справи заборгованість з орендної плати за користування згідно Договору оренди спірним майном у період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 1 747 092,57 грн. відповідає визначеній за волею сторін такого правочину звичайній ціні користування спірним майном у вказаний період (56 357,825 грн. х 31 день), а матеріали справи не містять будь-яких заперечень відповідача щодо правомірності заявленої до стягнення суми чи обґрунтувань її невірного нарахування.

Крім того, суд зазначає, що самі по собі посилання відповідача на відсутність примірника Договору оренди за відсутності жодних пояснень чи заперечень відносно дійсних обставин спірних правовідносин, яких стосується спір (стягнення заборгованості по орендній платі), не може бути підставою для висновку про не доведення позивачем обставин існування такого обов'язку відповідача і необґрунтованість визначення ним порядку обрахунку розміру такого зобов'язання, який за встановлених судом обставин відповідає приписам ст.ст. 6, 632, 762 Цивільного кодексу України.

Отже, матеріалами справи належним чином підтверджується, а відповідачем не спростовано існування обов'язку ТОВ "Укрлогістика" по оплаті орендної плати на підставі Договору оренди за користування спірним майном у період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 1 747 092,57 грн.

Згідно із ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В той же час, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання ТОВ "Укрлогістика" взятого на себе обов'язку по оплаті орендної плати на підставі Договору оренди за користування спірним майном у період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 1 747 092,57 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що 13.03.2017 фактично діяв інший договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, який був укладений між ТОВ «ТЛК «Арктика» та ТОВ «НАГВАЛЬ-ФІШ», за яким той же первісний кредитор ТОВ «ТЛК «Арктика» відступив на користь ТОВ «НАГВАЛЬ-ФІШ» майнові права грошової вимоги до відповідача з оплати орендної плати у розмірі 1 465 303, 45 грн. , а також стосовно здійснення сплати орендної плати у сумі 1 465 303, 45 грн. на користь ТОВ «НАГВАЛЬ-ФІШ», з огляду на наступне.

Так, в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/19198/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІПРОДУКТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика") - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика". третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика") - Товариство з обмеженою відповідальністю "БІПРОДУКТ", про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" відмовлено повністю. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" відмовлено повністю.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі № 910/19198/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "ТЛК "Арктика" скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов третьої особи з самостійними вимогами товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задоволено. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш". В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі № 910/19198/16 залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" 1 378,00 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги та 1 514,00 грн. за розгляд позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

Крім того, ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.01.2019 відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верхового Суду від 20.06.2018 у справі № 910/19198/16. Постанову Касаційного господарського суду у складі Верхового Суду від 20.06.2018 у справі № 910/19198/16 залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/19198/16, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Отже, договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" визнаний судом недійсним, а тому є безпідставним посилання відповідача на зазначений договір.

Відтак, надані відповідачем докази перерахування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" коштів у розмірі 1 465 303,45 грн. не можуть підтверджувати виконання ТОВ "Укрлогістика" взятих на себе зобов'язань по сплаті орендної плати за Договором оренди, адже в силу встановлених постановою Верховного Суд від 20.06.2018 у справі №910/19198/16 обставин таке перерахування здійснено за відсутності правових підстав для цього.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт невиконання ТОВ "Укрлогістика" грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів за користування спірним майном на підставі Договору оренди у період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 1 747 092,57 грн.

Як встановлено судом вище, 13.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (цедент) та Приватним підприємством "Дніпровський краєвид 07" (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого, цедент передав цесіонарію право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (боржник) зі сплати заборгованості у розмірі 1 465 303, 45 грн. за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, що утворилася за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2016 - 26.07.2017, складеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" за договором № 25/12/14-1 від 25.12.2014.

Крім того, 20.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (цедент) та Приватним підприємством "Дніпровський краєвид 07" (цесіонарій) укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017, якою сторони домовились збільшити розмір відступленого права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" зі сплати заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, у зв'язку з чим вирішили викласти п. 1.1. договору у наступній редакції: «Цедент передає цесіонарію право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (далі - боржник) зі сплати заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, а саме: у розмірі 1 465 303, 45 грн., що утворилася за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2016 - 26.07.2017, складеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" за договором № 25/12/14-1 від 25.12.2014, у розмірі 281 789, 12 грн., що утворилася за період з 27.07.2016 по 31.07.2016».

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином позивач, як новий кредитор, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017 та згідно ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України, отримав право вимагати від відповідача сплати грошових коштів у розмірі 1 747 820, 80 грн., за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача направлялася претензія № 14/08/18-03, в якій позивачем було повідомлено відповідача, що внаслідок укладення між Приватним підприємством "Дніпровський краєвид 07" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017 майнові права грошової вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" до ТОВ "Укрлогістика" з оплати орендної плати на суму сукупно 1 465 303,45 грн. відповідно до договору користування були відступлені на користь Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07", у зв'язку з чим просив відповідача здійснити погашення зазначеної заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском штемпеля поштового відділення - 15.08.2018, копією фіскального чеку від 15.08.2018 та згідно відстеження пересилання поштових відправлень за штрих кодовим ідентифікатором: 187 отримано відповідачем 20.08.2018.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи норми ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний сплати новому кредитору грошові кошти за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, у семиденний строк з моменту отримання вимоги, тобто до 27.08.2018 включно, тож починаючи з 28.08.2018 відбулося прострочення виконання зобов'язання.

Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Приватному підприємству "Дніпровський краєвид 07" в розмірі 1 747 092, 57 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 747 092, 57 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (03058, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 39-В, ідентифікаційний код - 36040006) на користь Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07" (04212, м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 12-А, ідентифікаційний код - 35130219) 1 747 092 (один мільйон сімсот сорок сім тисяч дев'яносто дві) грн. 57 коп. - заборгованості та 26 206 (двадцять шість тисяч двісті шість) грн. 40 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 04.02.2019

Суддя Щербаков С.О.