ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 року м.Дніпро Справа № 908/401/15-г

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Березкіної О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.11.2018 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь Дистрибуція", м.Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", м.Краматорська, Донецької області

про стягнення суми 4856622,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.11.2018 у даній справі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь Дистрибуція" про видачу дубліката наказу від 15.03.2016 задоволено.

Приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь Дистрибуція" про видачу дубліката наказу від 15.03.2016.

Скаржник зазначає, що позивачем (стягувачем) не було надано до суду відповідних доказів втрати наказу від 15.03.2016 по справі №908/401/15-г, у тому числі державним виконавцем або органом поштового зв'язку.

Окрім того, оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без виклику сторін, на адресу відповідача заява, яку було задоволено оскаржуваною ухвалою, не надсилалася.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Позивач вважає, що за умови встановлення факту невиконання судового рішення, видача дублікату наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов'язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі.

05.02.2019 судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

05.02.2019 відповідач не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

05.02.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, враховуючи таке.

Місцевим господарським судом встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 у справі №908/401/15-г позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь Дистрибуція" задоволено частково та стягнуто на його користь з публічного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" основний борг у сумі 3855246,02 грн., інфляційні втрати в сумі 473366,78 грн., 3% річних в сумі 55772,03 грн., пеню в сумі 100000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 73080,00 грн.

На виконання рішення суду видано 15.03.2016 відповідний наказ.

01.11.2018 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь Дистрибуція" про видачу дубліката наказу у справі № 908/401/15-г.

Зазначена заява мотивована посиланням на те, що вказаний наказ перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області, однак, 12.12.2017 заступником начальника вказаного відділу виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Повторно стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про примусове виконання рішення 23.05.2018, до заяви долучено оригінал наказу. На лист стягувача від 09.07.2018 за вих. № 179 щодо надання інформації по виконавчому провадженню ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області листом від 18.07.2018 повідомлено, що 31.05.2018 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, копію постанови разом з оригіналом наказу направлено рекомендованим листом на адресу стягувача. На запит щодо поштового відправлення листом від 21.09.2018 №1853-П-29657 ПАТ «Укрпошта» повідомлено, що в ході проведеної перевірки не вдалося встановити місцезнаходження поштового відправлення № 857, на даний час воно не значиться врученим.

Частиною 1 статті 115 ГПК України (в редакції Закону України №1798-XII від 06.11.1991, чинній до 15.12.2017) встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1 ст.116 ГПК України (в редакції Закону України №1798-XII від 06.11.1991, чинній до 15.12.2017) виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

15.12.2017 набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017.

Згідно підпункту 19.4. пункту 1 Розділу XI Перехідні положення зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Частинами 1,2 статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України №901-VIII від 23.12.2015, чинний на момент видачі наказу суду 15.03.2016) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (пункт 1 частини 2 цієї статті).

Згідно п.5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 в редакції, чинній станом на 05.10.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частинами 1, 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинний на момент звернення позивача із заявою про видачу дубліката наказу суду) визначено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Частинами 1 статті 12 наведеного Закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред'явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 та строк пред'явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016.

Судами встановлено, що наказ суду на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 у справі №908/401/15-г видано місцевим судом 15.03.2016 із встановленням строку пред'явлення його позивачем до виконання до 11.03.2017.

Відтак, на момент набрання чинності 05.10.2016 Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 строк пред'явлення наказу суду від 15.03.2016 на примусове виконання рішення місцевого суду у справі №908/401/15-г не сплив, а тому до спірних правовідносин підлягали переважному застосуванню приписи пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 та положення статті 12 зазначеного Закону.

Аналіз приписів підпункту 19.4. пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній на момент звернення позивача до місцевого суду з вимогою про видачу дубліката наказу суду, дозволяє зробити висновок про те, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання, з наданням суду доказів сплати судового збору в розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, законодавцем визначено право стягувача на повторну видачу йому судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, наказу суду (його дубліката) як виконавчого документа, на підставі якого здійснюється примусове виконання судового рішення, прийнятого по суті спору.

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов'язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов'язань, оскільки дублікати наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Матеріали справи свідчать про те, що наказ господарського суду Запорізької області від 15.03.2016 у справі № 908/401/15-г не виконано ані в добровільному, ані в примусовому порядку.

В постанові державного виконавця від 12.12.2017 ВП № 50680840 про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 14.12.2020, отже, заяву про видачу дубліката наказу подано в межах строку для пред'явлення його до виконання.

За приписами статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

За таких обставин місцевий господарський суд, повно і всебічно дослідивши обставини справи, приймаючи до уваги, що наказ господарського суду Запорізької області від 15.03.2016 справі № 908/401/15-г втрачено та на виконанні не перебуває, строк для пред'явлення наказу до виконання поновлений не пропущено, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ "Северсталь Дистрибуція" про видачу дубліката наказу від 15.03.2016 у справі №908/401/15-г.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника про те, що позивачем (стягувачем) не було надано до суду відповідних доказів втрати наказу суду, оскільки приписи підпункту 19.4. пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України не ставлять саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ.

Доводи скаржника про те, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без виклику сторін судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідно до підпункту 19.4. пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України встановлено, що про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Отже, наведеною правовою нормою не передбачено виклик сторін у судове засідання для розгляду зазначеної заяви.

Посилання скаржника про те, що оскаржувана ухвала на його адресу судом першої інстанції не надсилалася спростовуються доданим відповідачем до апеляційної скарги копії конверту, в якому надійшла копія ухвали суду.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" відмовити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.11.2018 у справі №908/401/15-г залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 12.02.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко

Суддя О.В.Березкіна