ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019м. ДніпроСправа № 904/151/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камша Н.М. за участю секретаря судового засідання Полевичек Д.А.

за позовом ОСОБА_1, м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", 49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31,

про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - паспорт серія НОМЕР_2 виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 05.11.1996р.

від відповідача: Коваль Г.М. - довіреність №53/юр-35 від 27.12.18р., представник ПАТ "Дніпропетровський трубний завод"

СУТЬ СПОРУ:

Громадянин ОСОБА_1, м. Дніпро (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", 49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, (далі - ПАТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД, - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 3000 грн. та моральної шкоди у розмірі 9 000грн.

Також до позовної заяви позивачем надано клопотання про витребування доказів №б/н від 11.01.2019р., в якому останній просить суд витребувати у Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" довідку про його заборгованість по заробітній платі з розбивкою по роках та місяцях, довідку про середній заробіток.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що у день звільнення не отримав остаточного розрахунку, що є порушенням ст. 116 КЗпП України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.02.2019р. з викликом сторін.

17.01.2019р. до господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3017 грн. та моральної шкоди у розмірі 9 000грн.

Представник відповідача 07.02.2019р. подав до господарського суду відзив на позовну заяву №53/юр від 06.02.19р. з довідкою № 49-р/30 від 04.02.2019р., у яких вимоги позивача визнав частково, а саме заборгованість по виплаті заробітної плати на суму 3036 грн., в іншій частині позовних вимог просить суд відмовити.

Позивач у судовому засіданні 07.02.2019р. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог частково заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.02.2019р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно відповідача господарським судом Дніпропетровської області 11.06.15р. порушено провадження у справі № 904/4592/15 про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що останній працював у відповідача з 24.03.2015р. по 11.01.2016р.

11.01.2016р. позивача звільнено з роботи наказом № 2 від 11.01.2016р. на підставі ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначив позивач, при звільненні з роботи з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачено 3017 грн. заборгованості із заробітної плати. Згідно довідки

відповідача № 49-р/30 від 04.02.2019р. заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 становить 3036 грн. Однак, враховуючи суму заявлену позивачем - 3017 грн., господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати саме у сумі 3017 грн.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 9 000 грн., обґрунтувавши свої вимоги наступним.

Так, позивачу були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що він опинився в скрутному матеріальному становищі, не мав можливості забезпечити свою родину матеріально, щоденно купувати продукти харчування та ліки для осіб його сім'ї, внаслідок чого його сім'я позбавлена нормального життєвого спілкування. Тому вважає, що згідно ст.237-1 КЗпП України, відповідач зобов'язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в 9 000 грн.

За змістом ст. 124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1921,00 грн. слід віднести на відповідача, стягнувши його в дохід державного бюджету України.

Враховуючи вищеозначене, керуючись ст.ст. 47, 115-117, 238 КЗпП України, ст.ст. 20, 129, 194, 237, 238-241, 247-252, 256 Господарського процесуального кодексу України, ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд 31, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 3017 (три тисячі сімнадцять) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд 31, ) на користь державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.02.2019р.

Суддя Н.М. Камша