СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа № 917/737/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС№6539/10 від 23.03.2018; довіреність б/н від 10.01.2019)

відповідача - ОСОБА_2 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ№1885 від 17.10.2017; довіреність б/н від 21.08.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м. Гадяч, Полтавська область (вх. 605 П/3 від 25.10.2018) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі № 917/737/17 (суддя Іванко Л.А.; повний текст рішення складено та підписано 09.10.2017)

за позовом Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», м. Київ в особі філії «Менський сир», м. Мена, Чернігівська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м. Гадяч, Полтавська область

про стягнення 7142978,62 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Приватне підприємство «Консалтингова фірма «Прометей», м. Київ в особі філії «Менський сир», м. Мена, Чернігівська область звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м. Гадяч, Полтавська область про стягнення 7142978,62 грн., з яких: 4368207,33 грн. основного боргу за договором поставки товарів № 0109-4 від 01.09.2015, 1882834,07 грн. - пені, 737472,18 грн. - інфляційних, 154465,04 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобовязання.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі № 917/737/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м. Гадяч, Полтавська область на користь Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Менський сир» 4368207,33 грн. основного боргу, 476416,89 грн. пені, 702177,11 грн. інфляційних, 154345,13 грн. - 3% річних, 85517,20 грн. витрат з оплати судового збору; в іншій частині - у позові відмовлено.

Відповідач ТОВ «Гадячсир», м.Гадяч, Полтавська область з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі №917/737/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, які мають значення для справи, оскільки заявлена позивачем сума боргу не підтверджена належними доказами, а факт поставки товару та факт наявності заборгованості є недоведеним. Більша частина видаткових накладних, що була предметом дослідження суду першої інстанції, не містить підписів повноважених представників та відбитку печатки покупця, або містить різні підписи невідомих осіб, що не мали повноважень отримувати товар від імені ТОВ «Гадячсир» за спірним Договором, а тому скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, що не є належними та допустимими в підтвердження факту поставки товару за Договором. Скаржник вважає, що місцевим господарським судом не враховані доводи відповідача щодо строку оплати, який відповідно до умов Договору починає рахуватися з наступного дня після отримання покупцем належним чином оформлених товарно - супровідних документів, які відповідно до пункту 2.4. Договору, позивачем відповідачу надані не були. Так, позивачем під час здійснення поставок товару, в порушення умов Договору, жодного разу не було надано ТОВ «Гадячсир» повного пакету супровідних документів згідно п.2.4. Договору, а саме, не надавались зокрема: висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи; посвідчення якості; сертифікат відповідності; протокол випробувань на відсутність ГМО. За вказаних обставин відповідач вважає. що строк оплати поставленого Товару не настав з вини (бездіяльності) самого позивача, що виключає порушення законних прав позивача та тягне за собою відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов Договору саме постачальником.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 27.11.2017.

27.11.2017 позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Позивач категорично заперечує проти аргументів відповідача, що викладені в апеляційній скарзі та звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що: відповідач не надав суду першої інстанції доказів звернення ТОВ «Гадячсир» до ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Менський сир» в порядку ст. 666 ЦК України з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів, які визначені пунктом 2.4. Договору, та встановлення строку для їх повернення, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого товару. Крім того, позивач зазначає, що у пункті 2.6. Договору сторони узгодили, що приймання-передача продукції проводиться згідно з Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМСРСР від 15.06.1965 № П-6 та Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМСРСР від 25.04.1966 №П-7. Відповідно до пункту 14 Інструкції №П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо), а тому відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє прийомку продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектністю продукції і в акті вказується, які документи відсутні. Проте відповідач, зазначаючи про відсутність супровідних документів, повинен був в обовязковому порядку скласти акт про фактичну якість та комплектність продукції, зазначивши при цьому, які документи відсутні. Однак, поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. Поставлений позивачем у вересні - грудні 2015 року товар відповідачем не повертався, від договору поставки покупець не відмовлявся.

Позивач наголошує, що факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами - видатковими накладними, товарно-транспортними накладними; відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар, що свідчить про визнання останнім зобовязань з оплати товару та настання строку виконання зобовязання у відповідності з вимогами чинного законодавства.

В процесі розгляду справи відповідач заявив письмове клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, яке підтримано представником ТОВ «Гадячсир» у судовому засіданні 27.11.2017, в якому просив суд поставити на вирішення експерта наступні питання:

- чи підтверджується документально (якщо так, то у якій сумі) зазначена ПП Консалтингова фірма Прометей в позовній заяві сума заборгованості ТОВ Гадячсир за товар, поставлений за договором поставки від 01.09.2015 року №0109-4?;

- чи відповідає матеріалам справи, умовам укладених правочинів, законодавства України та правилам арифметичних дій сума пені, інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані ПП Консалтингова фірма Прометей?;

- якщо подані ПП Консалтингова фірма Прометей розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних проведені невірно, з помилками, то навести правильний розрахунок.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи задоволено; призначено вказану експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

29.12.2017 на адресу Харківського апеляційного господарського суду від завідуючого Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса ОСОБА_3 надійшло клопотання (вх.№13362) про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення судової економічної експертизи №1819/1820, в якому судовий експерт просив додатково надати:

від позивача - оригінали або якісно виготовлені та належним чином завірені копії наказу (накази) про облікову політику підприємства на 2015-2016 роки; ж/о по рахунку 361 Розрахунки з покупцями в розрізі контрагентів, а саме: ТОВ «Гадячсир» в розрізі договору №0109-4 від 01.09.2015 року з зазначенням сальдо, з наведенням документів на відвантаження продукції та оплати за неї; рахунки, на яких підприємство облікувало нараховані штрафи, пені та інфляційні втрати.

від відповідача - оригінали або якісно виготовлені та належним чином завірені копії даних аналітичного бухгалтерського обліку за 2015-2017 роки з контрагентом ПП Консалтингової фірми Прометей в особі філії Менський сир.

Однак вказані документи сторонами не надані.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 справу № 917/737/17 надіслано визначеній судом експертній установі для проведення судової економічної експертизи, що призначена ухвалою від 27.11.2017. Провадження у справі зупинено до одержання висновку судового експерта.

30.01.2018 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, витребуваних ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.01.2018 (вх. №1060), в якому позивач на виконання вимог суду надав: оригінали наказів «Про облікову політику» ПП «КФ «Прометей» № 1 від 01.01.2015 та № 1 від 01.01.2016; картку обліку руху коштів по рахунку 361 «Розрахунки з покупцями» в розрізі контрагентів, зокрема в розмірі договору №0109-4 від 01.09.2015.

Провадження у справі неодноразово поновлювалось та зупинялось, зокрема ухвалою від 04.04.2018 Харківським апеляційним господарським судом задоволено клопотання експертної установи про початок проведення судової економічної експертизи в першій декаді травня 2018 року та закінчення її у термін, який не перевищує 3 місяців задовольнити; надіслано справу до Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса; провадження у справі №917/737/17 зупинено до одержання висновку судового експерта.

На підставі Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 454/2017 ліквідовано Харківський апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з підпункту 8 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно Указу Президента України «Про переведення суддів» від 28.09.2018 № 295/2018 суддів Харківського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в газеті «Голос України» (№ 185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частинами пятою та сьомою статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018 «Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційних господарських судів» відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судових справ, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

25.10.2018 Східним апеляційним господарським судом від Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса одержано висновок судової експертизи № 1819/1820 від 08.08.2018, виконаної по матеріалам справи з господарського спору № 917/737/17.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2018 для розгляду справи № 917/737/17 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Медуниці О.Є., судді Радіонової О.О.

Ухвалою від 29.10.2018 прийнято справу № 917/737/17 до провадження Східного апеляційного господарського суду та поновлено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м. Гадяч, Полтавська область на рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі № 917/737/17. Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.11.2018 о 10:30 год. Зобовязано позивача та відповідача ознайомитись з висновком судової експертизи № 1819/1820 від 08.08.2018 та у строк до 22.11.2018 надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням висновку експерта. Повідомлено учасників справи, що неявка їх представників, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На виконання вимог даної ухвали суду позивач надав письмові пояснення (вх. № 1452 від 22.11.2018), в яких зазначив, що висновком експерта підтверджується заявлена в позовній заяві та, як наслідок, відображена в рішенні суду першої інстанції, основна сума заборгованості в розмірі 4 368 207,33 грн. Щодо зазначення у висновку експерта інформації про те, що згідно даних товарно-транспортних накладних основна сума заборгованості становить 4 277 577,32 гри., то позивач вертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що товарно-транспортні накладні не є єдиними первинними документами, які підтверджують суму заборгованості, а є лише документами, які підтверджують факт перевезення товару. Первинними документами, які підтверджують необхідність оплати с належним чином оформлена видаткова накладна: документом, якій підтверджує оплату вартості поставленого товару- платіжні дорученні, банківські виписки, довідки. Крім того, позивач вважає, що інформація зазначена експертом в ході проведення експертного дослідження була врахована судом першої інстанції при винесенні рішення, наслідком чого було часткове задоволення позовних вимог. Експертизою повністю підтверджуються правомірність стягнення з відповідача суми заборгованості та нарахованих штрафних санкцій, адже по третьому питанню, яке ставилось експерту, експертним дослідженням повністю підтверджена відображена у рішенні суду першої інстанції сума: пені в розмірі 476416,89 грн. (за висновками експерта - 748 975,03 грн.); 3% річних у сумі 154345,13 грн. (за висновками експерта -154688,71 грн.); інфляційних втрат у сумі 702 1 77,11 грн. (за висновками експерта - 737472,18 грн.).

Більше того, матеріалами експертизи підтверджується правомірність стягнення з ТОВ «Гадячсир» більших сум штрафних санкцій, ніж ті, які зазначені в рішенні Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017, однак, оскільки, дане рішення суду першої інстанції не оскаржувалось позивачем в апеляційному порядку, то ПП «КФ «Прометей» в особі Філії «Менський сир» погоджується із ним та просить врахувати висновки судової економічної експертизи №1819/1820 при винесенні рішення по справі.

Відповідач письмових пояснень в обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням висновку експерта суду апеляційної інстанції не надав, але в судовому засіданні 27.11.2018 звернувся із клопотанням (вх. № 1577 від 27.11.2018), в якому просить розгляд справи відкласти з метою надання можливості представникові відповідача ознайомитись з висновком експертизи та надати відповідні пояснення на підтвердження своїх доводів по справі. Необхідність відкладення розгляду справи відповідач обгрунтовує сукупністю обставин, що зумовлюють неможливість закінчення апеляційного розгляду в даному судовому засіданні (надвеликий обсяг роботи на підприємстві, пов»язаний із судово-претензійною роботою; відсутність можливості до 27.11.2018 ознайомитись із висновком експерта шляхом направлення представника до суду; відсутність на підприємстві штатних юристів; необхідність звернення за правовою допомогою до приватних компаній, тощо).

Уповноважений представник позивача у судовому засіданні 27.11.2018 проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи заперечував.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 розгляд справи відкладено на 26.12.2018 об 11:00 год. та вдруге зобовязано відповідача ознайомитись з висновком судової експертизи № 1819/1820 від 08.08.2018 та у строк не пізніше 17.12.2018 надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням висновку експерта.

У зв`язку з відпусткою судді Радіонової О.О., яка входить до складу колегії суддів, що розглядає справу, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 26.12.2018, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Попков Д.О., суддя Медуниця О.Є.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю направити представника в судове засідання 26.12.2018 з поважних причин - різким погіршенням погодних умов (сильні снігопади, хурделиця, поривчастий вітер).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи відкладено на 15.01.2019 о 12:30 год.

У зв`язку з відпусткою судді Попкова Д.О. та перебування на лікарняному судді Медуниці О.Є., які входять до складу колегії суддів, що розглядає справу, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 15.01.2019, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М., суддя Чернота Л.Ф.

Відповідно до пункту 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 15.01.2019 представником відповідача заявлено усне клопотання про оголошення перерви, у зв'язку з необхідністю надання суду апеляційної інстанції письмових пояснень в обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням висновку експерта, яке відхилено судом протокольною ухвалою, як необґрунтоване з огляду на те, що строк на подачу цих пояснень сплив ще 17.12.2018.

Проте, у зв'язку з необхідністю додаткового дослідження матеріалів справи, з огляду на зміну складу колегії суддів відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 15:30 год. 05.02.2019.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні 05.02.2019 уповноважених представників сторін, які підтримали свої правові позиції по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2015 між позивачем - Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Менський сир» та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» укладено договір поставки товарів №0109-4 (далі - Договір; том 1 аркуші справи 32-36), за умовами якого позивач (постачальник) зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцю) продукти ферментації молока (сирне зерно), вироблені згідно Технічними умовами (вперше) ТУ У 10.5-6:2015 Продукти ферментації молока, а відповідач (покупець) - приймати товар та оплачувати його на умовах та в порядку, визначеному цим Договором (пункт 1.1. Договору).

У пункті 1.2. Договору сторони дійшли згоди про те, що кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії Товару обумовлюється у видаткових накладних, що мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно пункту 1.4. Договору орієнтовна ціна Договору становить 30000000 гривень. Фактична ціна Договору визначається, як вартість всіх поставок, здійснених за цим Договором та підтверджених відповідними документами.

Згідно пункту 2.1. Договору передача товару покупцю здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання від покупця відповідного замовлення на товар, якщо інший строк чи термін не вказаний в самому замовленні.

У пункті 2.2. Договору сторони погодили, що постачальник здійснює поставку Товару на наступних умовах DAP (IНKOTEPMC - 2010) - вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область. Навантаження, доставка (транспортні затрати) здійснюються силами та за рахунок Постачальника. Розвантаження Товару здійснюється силами та за рахунок Покупця.

Датою поставки товару є дата, що зазначається покупцем у видатковій накладній при отриманні товару (пункт 2.3. Договору).

При передачі кожної партії товару постачальник зобовязаний надати покупцеві наступні належним чином оформлені товарно-супровідні документи:

-видаткову накладну;

-товарно-транспортну накладну (пункт 2.4. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору Покупець здійснює оплату вартості Товару за ціною у видатковій накладній.

Вартість товару оплачується на поточний рахунок постачальника в національній валюті України гривні (пункт 3.2. Договору).

Згідно пункту 3.3. Договору оплата Товару здійснюється Покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 100 (сто) календарних днів з дня отримання Покупцем Товару та належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

У відповідності до пункту 3.5. Договору, ціна Договору становить суму вартості Товару, що зазначена у всіх видаткових накладних на Товар, оформлених між Сторонами протягом строку дії цього Договору.

Вартість тари, пакування та маркування товару входить до ціни товару. Вартість товару включає ПДВ (пункт 4.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством.

За прострочення здійснення платежів за цим Договором винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 5.3. Договору).

Згідно пункту 7.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016. У випадку, якщо жодна зі Сторін не заявить про своє бажання припинити цей Договір не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну його дії, цей Договір вважається пролонгований на кожен наступний календарний рік.

Зазначений Договір містить печатки підприємств позивача і відповідача та підписано обома сторонами без зауважень.

Згідно з положеннями статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини шостої статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 525, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звертаючись із позовом про стягнення заборгованості позивач послався на те, що на виконання умов Договору ним протягом вересня - грудня 2015 року було поставлено відповідачу товар вагою 436 000 000,00 кг на загальну суму 32579926,18 грн., але відповідач за поставлений товар розрахувався лише частково на суму 28211718,85 грн., в звязку з чим у нього існує заборгованість в сумі 4368207,00 грн., вимога про стягнення якої є предметом даного судового розгляду.

Крім того, у звязку із несвоєчасним проведенням розрахунків відповідачем, позивач нарахував та заявив до стягнення 1882834,07 грн. пені, 737472,18 грн. інфляційних та 154465,04 грн. - 3% річних.

Згідно частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої та другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем в ході всього розгляду справи, у період з 10.09.2015 по 16.12.2015 позивач поставив відповідачу товар вагою 436 000 000,00 кг на загальну суму 32579926,18 грн., про що свідчать складені сторонами двосторонні видаткові накладні на поставку «Сирне зерно 50% небренд вага» (том 1 аркуші справи 37-59), а саме:

№3355 від 10.09.2015 на суму 1 336 650,00 грн.;

№3360 від 11.09.2015 на суму 1 293 520,00 грн.;

№3388 від 17.09.2015 на суму 1 358 500,00 грн.;

№3396 від 18.09.2015 на суму 1 358 500,00 грн.;

№3398 від 19.09.2015 на суму 1 311 000,00 грн.;

№3445 від 24.09.2015 на суму 1 352 800,00 грн.;

№3451 від 25.09.2015 на суму 1 349 570,00 грн.;

№3453 від 26.09.2015 на суму 1 349 570,00 грн.;

№3492 від 01.10.2015 на суму 1 345 200,00 грн.;

№3496 від 02.10.2015 на суму 1 345 200,00 грн.;

№3508 від 03.10.2015 на суму 1 311 336,18 грн.;

№3537 від 08.10.2015 на суму 1 539 000,00 грн.;

№3553 від 09.10.2015 на суму 1 539 000,00 грн.;

№3579 від 15.10.2015 на суму 1 482 760,00 грн.;

№3621 від 22.10.2015 на суму 1 566 550,00 грн.;

№3672 від 30.10.2015 на суму 1 542 990,00 грн.;

№3712 від 06.11.2015 на суму 1 510 500,00 грн.;

№3714 від 08.11.2015 на суму 1 510 500,00 грн.;

№3741 від 12.11.2015 на суму 1 387 000,00 грн.;

№3756 від 15.11.2015 на суму 1 339 500,00 грн.;

№3801 від 24.11.2015 на суму 1 539 000,00 грн.;

№3823 від 29.11.2015 на суму 1 463 000,00 грн.;

№5695 від 16.12.2015 на суму 1 448 280,00 грн.

В підтвердження часткового виконання відповідачем своїх зобов'язань на суму 28211718,85 грн. за Договором щодо оплати отриманого товару позивачем надано до справи довідки ПАТ Укрсоцбанк №06.1-186/1405 від 23.02.2016 та №06.1-186/2110 від 22.03.2016 (том 1 аркуші справи 60-64).

Судом першої інстанції встановлено, що залишок заборгованості у сумі 4368207,33 грн. відповідачем не сплачено, а саме частково по видатковій накладній №3801 від 24.11.2015 на суму 1539000,00 грн. - в розмірі 1456927,00 грн. та по видатковим накладним №3823 від 29.11.2015 на суму 1463000,00 грн. в повному обсязі; №5695 від 16.12.2015 на суму 1448280,00 грн. в повному обсязі.

В процесі апеляційного розгляду справи за клопотанням відповідача у справі було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено, зокрема, питання:

-чи підтверджується документально (якщо так, то у якій сумі) зазначена ПП Консалтингова фірма Прометей в позовній заяві сума заборгованості ТОВ «Гадячсир» за товар, поставлений за договором поставки від 01.09.2015 №0109-4?

За висновками проведеної у справі судової економічної експертизи № 1819/1820 від 08.08.2018 (том 4 аркуші справи 145-157), зазначена в позовній заяві сума заборгованості ТОВ «Гадячсир» за товар, поставлений за договором поставки товарів від 01.09.2015 № 0109-4, підтверджується наданими на дослідження видатковими накладними, довідками UniCreditBank № 06.1-186/1405 від 23.02.2016, № 06.1-186/2110 від 22.03.2016 та Карткою обліку руху коштів ПП «КФ «Прометей» в особі філії «Менський сир» по рахунку 361.01. «Розрахунки з вітчизняними покупцями за товар та інші ТМЦ» по контрагенту і становить 4368207,33 грн., тобто в тому розмірі, що встановлений судом першої інстанції за результатами дослідження та оцінки наданих позивачем до справи доказів.

Поряд із цим, згідно висновку експерта наявні у справі складені ПП «КФ «Прометей» в особі філії «Менський сир» за період з 01.09.2015 по 16.12.2015 товарно-транспортні накладні на відправку ТОВ «Гадячсир» продукції, підтверджують суму заборгованості ТОВ «Гадячсир» за товар в сумі 4277577,32 грн.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що наданий в цій частині висновок експерта не може мати для суду доказової сили та прийматись до уваги при наданні оцінки обставинам справи, оскільки правова оцінка первинних документів не входить до компетенції судового експерта.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 р. N 996-ХІУ первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 р. N 996-ХІУ та п.п. 1.2, 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24 травня 1995 року № 88, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог цього Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

За змістом пункту 1.2. Договору видаткові накладні, мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього Договору. Цими накладними обумовлюється кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії Товару.

Згідно пункту 2.3. Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту фактичного отримання покупцем товару в місці поставки та підписання уповноваженим представником покупця видаткових накладних. Датою поставки товару є дата, що зазначається покупцем у видатковій накладній при отриманні товару.

Фактичне отримання відповідачем поставленого товару підтверджується підписами представників відповідача в графі «отримав» на видаткових накладних та засвідченням підпису представника відповідача печаткою ТОВ «Гадячсир».

Товар згідно видаткових накладних прийнятий відповідачем без заперечень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам на підставі вищезгаданого, колегія суддів зазначає, що надані позивачем в підтвердження його вимог копії видаткових накладних оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Ці видаткові накладні , що надані в обґрунтування вимог по стягненню заборгованості, є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні» та є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, твердження відповідача про те, що більша частина видаткових накладних не містить підписів повноважених представників та відбитку печатки покупця, або містить різні підписи невідомих осіб, що не мали повноважень отримувати товар від імені ТОВ «Гадячсир» за спірним Договором, не відповідають дійсності.

Оскільки товарно-транспортні накладні не є єдиними первинними документами, які підтверджують суму заборгованості, а є лише документами, що підтверджують факт перевезення товару, тому колегія суддів вважає, що наявність зауважених експертом розбіжностей по зазначеним сумам у видаткових накладних та ТТН, жодним чином не спростовує факт отримання відповідачем поставленого позивачем товару вартістю 32579926,18 грн. згідно наданих до позовної заяви видаткових накладних.

Встановленими обставинами у повній мірі підтверджується правомірність висновків суду першої інстанції про те, що заявлена в позовній заяві сума заборгованості в розмірі 4368207,33 грн. є обґрунтованою, а тому вимога про її стягнення з відповідача підлягає задоволенню.

Таким чином, посилання відповідача на те, що заявлена позивачем сума боргу не підтверджена належними доказами, а факт поставки товару та факт наявності заборгованості є недоведеним, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Також, заявник апеляційної скарги вважає, що строк оплати поставленого товару для нього не настав, що виключає порушення законних прав позивача та тягне за собою відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов Договору саме постачальником. Відповідач стверджує, що строк оплати, який відповідно до умов Договору починає рахуватися з наступного дня після отримання покупцем належним чином оформлених товарно - супровідних документів, однак позивач не надавав відповідачу, як того вимагає пункт 2.4. Договору, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи; посвідчення якості; сертифікат відповідності; протокол випробувань на відсутність ГМО.

Проте вказані аргументи відповідача є безпідставними, адже доказів звернення до позивача в порядку статті 666 Цивільного кодексу України з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності повного пакету документів, які визначені пунктом 2.4. Договору, та встановлення строку для їх повернення, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого товару, відповідач не надав і у справі такі докази відсутні.

Крім того, у пункті 2.6. Договору сторони узгодили, що приймання-передача продукції проводиться згідно з Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМСРСР від 15.06.1965 № П-6 та Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМСРСР від 25.04.1966 №П-7.

Відповідно до пункту 14 Інструкції №П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо), а тому відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє прийомку продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектністю продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Проте відповідач, зазначаючи про відсутність супровідних документів, повинен був в обовязковому порядку скласти акт про фактичну якість та комплектність продукції, зазначивши при цьому, які документи відсутні.

Однак, поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. Поставлений позивачем у вересні - грудні 2015 року товар відповідачем не повертався. Від договору поставки покупець не відмовлявся.

Поряд із цим, згідно умов пункту 3.3. Договору відповідач повинен був здійснити оплату вартості отриманого товару саме на підставі видаткових накладних шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 100 (сто) календарних днів з дня отримання товару та належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

Як свідчать матеріали справи, останній день оплати припадає на:

02.03.2016 по видатковій накладній № 3801 від 24.11.2015,

07.03.2016 по видатковій накладній № 3823 від 29.11.2015,

24.03.2016 по видатковій накладній № 5695 від 16.12.2015.

Враховуючи те, що вартість отриманого відповідачем товару по видатковій накладній № 3801 від 24.11.2015 на суму 1539000,00 грн. оплачена відповідачем частково в сумі 82072,67 грн., тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що саме з 03.03.2016 залишок суми по цій видатковій накладній в розмірі 1456927,33 грн. (1539000,00 грн. - 82072,67 грн.) і повинен рахуватися, як прострочена заборгованість.

За статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У пункті 5.3 Договору сторони встановили, що за прострочення здійснення платежів за цим Договором винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню в розмірі 0,1%, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення 1882834,07 грн. пені за прострочення оплати товару, у тому числі:

- за період 04.03.2016 - 17.05.2017 за зобов'язаннями накладної №3801 на суму боргу 1456927,33 грн.,

- за період 09.03.2016 - 17.05.2017 за зобов'язаннями накладної № 3823 на суму 1463000,00 грн.,

- за період 26.03.2016 - 17.05.2017 за зобов'язаннями накладної № 5695 на суму 1448280,00 грн.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» № 543/96-ВР від 22.11.1996 визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу, пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування позивачем пені за несвоєчасну оплату товару за період прострочення, які наведені у вищезазначеному розрахунку, не відповідають передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, а саме: вимогам частини другої статті 343 Господарського кодексу України, статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», частини шостої статті 232 Господарського кодексу України та умовам пункту 5.3. Договору.

За встановлених обставин, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог позивач про стягнення пені, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині у сумі 476416,89 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення вимог позивача про стягнення пені, однак вважає, що визначена судом сума пені, які підлягає стягненню з відповідача, є невірною, з огляду на наступне.

Фактично за змістом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій припиняється через 181 день від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Таким чином, розрахунок пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання повинен бути таким:

- за період 04.03.2016 - 31.08.2016 (за зобов'язаннями накладної №3801) пеня становить суму 143184,91 грн.;

- за період 09.03.2016 - 05.09.2016 (за зобов'язаннями накладної № 3823) пеня становить суму 149977,49 грн.,

- за період 26.03.2016 - 22.09.2016 (за зобов'язаннями накладної № 5695) пеня становить суму 169045,14 грн.

Такі ж самі розрахунки пені за вказаний період містить і висновок судового експерта, що проведений в рамках цієї господарської справи.

Водночас, відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статей 260, 261 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно пункту 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 Цивільного кодексу України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Так, не підлягає стягненню пеня, нарахована протягом саме того періоду, який знаходиться поза межами річного строку позовної давності.

У частині першій статті 254 Цивільного кодексу України вказано, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Як вбачається з відбитку поштового штемпелю на поштовому конверті, позивач звернувся до суду з даним позовом 17.05.2017.

Таким чином, на дату звернення позивача з позовом до суду (17.05.2017) закінчився строк позовної давності щодо вимог про стягнення нарахованої пені за період прострочення до 17.05.2016.

Заява відповідача про застосування строків давності є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення пені в цій частині.

Наданий експертом висновок щодо відповідності матеріалам справи, умовам укладеного Договору, вимогам чинного законодавства України та правилам арифметичних дій нарахованої суми пені, також не може мати для суду доказової сили та прийматись до уваги при наданні оцінки обставинам справи, оскільки в даному випадку суд, скориставшись наданим правом, за наявності відповідної заяви відповідача, застосував до частини вимог про стягнення пені наслідки спливу строку позовної давності, що знаходиться поза межами компетенції судового експерта.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, після проведення перевірки наведеного позивачем розрахунку пені, колегія суддів апеляційної інстанції визначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня, що нарахована позивачем в межах позовної давності та за періоди:

- з 17.05.2016 по 31.08.2016 в розмірі 143184,91 грн. за зобов'язаннями накладної № 3801 на суму боргу 1456927,33 грн.;

- з 17.05.2016 по 05.09.2016 в розмірі 149977,49 грн. за зобов'язаннями накладної № 3823 на суму 1463000,00 грн.;

- з 17.05.2016 по 22.09.2016 в розмірі 169045,14 грн. за зобов'язаннями накладної № 5695 на суму 1448280,00 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів враховуючи звернення позивача до суду 15.07.2017 із позовними вимогами про стягнення з відповідача пені, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, дійшла висновку, що з відповідача необхідно стягнути пеню у розмірі 462207,54 грн., тобто частково відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з підстав пропуску ним строку позовної давності, про що також вказував і суд першої інстанції.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначено.

Крім того, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобовязання, наявність обовязку погашення боргу, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність зробленого позивачем розрахунку нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України чинному законодавству, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних.

При цьому, за підрахунками суду першої інстанції розмір 3% річних склав 154345,13 грн., розмір інфляційних 702177,11 грн.

Однак, згідно проведеного судом апеляційної інстанції перерахунку сума 3% річних складає суму 154465,04 грн., а саме:

- за зобов'язаннями накладної № 3801 на суму боргу 1456927,33 грн. 52589,74 грн.;

- за зобов'язаннями накладної № 3823 на суму 1463000,00 грн. 52209,35 грн.;

- за зобов'язаннями накладної № 5695 на суму 1448280,00 грн. 49665,95 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що розрахунок позивача щодо заявленої до стягнення суми 3% річних в розмірі 154465,04 грн., є арифметично правильним.

Згідно проведеного судом апеляційної інстанції перерахунку сума інфляційних втрат складає суму 803846,01 грн., а саме:

- за зобов'язаннями накладної № 3801 на суму боргу 1456927,33 грн. за період березень 2016 року-квітень 2017 року 251577,42 грн.;

- за зобов'язаннями накладної № 3823 на суму 1463000,00 грн. за період березень 2016 року-квітень 2017 року 252626,02 грн.;

- за зобов'язаннями накладної № 5695 на суму 1448280,00 грн. за період квітень 2016 року-квітень 2017 року 737472,18 грн.

Таким чином, згідно цього перерахунку сума інфляційних втрат є більшою, ніж та, що заявлена позивачем до стягнення і знайшла своє відображення у висновку експерта (737472,18 грн.). Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач з відповідним клопотанням до суду першої інстанції не звертався, тому сума інфляційних втрат підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем 737472,18 грн.

У звязку із невірним визначенням місцевим господарським судом сум пені, 3% річних та інфляційних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскаржуване рішення підлягає зміні у відповідній частині, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 462207,54 грн., 3% річних в сумі 154465,04 грн. та інфляційних втрат в сумі 737472,18 грн., а також судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог 85835,28 грн. Всі відповідні розрахунки вказаних сум долучено судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.

За приписами пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Згідно пункту 26 Інформаційного листа від 20.10.2006 №01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року» (із змінами і доповненнями, внесеними інформаційними листами Вищого господарського суду України від 13 серпня 2008 року № 01-8/482, від 27 березня 2009 року № 01-8/186), який є чинним, зміна резолютивної частини судового рішення може стосуватися окремих елементів цієї частини (як - от розміру стягуваної суми, сум стягуваних судових витрат тощо), але не повинна зачіпати основного висновку господарського суду першої інстанції стосовно прав та обов'язків сторін спору.

З урахуванням вищевикладеного, не зачіпаючи основного висновку господарського суду першої інстанції стосовно прав та обовязків сторін спору, колегія суддів дійшла висновку щодо зміни резолютивної частини рішення, яка стосується суми пені, 3% річних та інфляційних, котрі підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для зміни рішення місцевого господарського суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача з підстав, викладених в ній, не підлягає задоволенню. Скаржник не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, ч. 1 ст. 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1,ч.4 ст. 277, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м. Гадяч, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі №917/737/17 змінити. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» (вул. Будька, буд. 47, м.Гадяч, Полтавська область, 37300; ідентифікаційний код 33460268) на користь Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Менський сир» (вул. Івана Мазепи, буд. 10, м. Київ, 01010; ідентифікаційний код 30668980) в особі філії «Менський сир» (вул. Леніна, 122, м. Мена, Чернігівська область, 15600; ідентифікаційний код 26549195):

4 368 207,33 грн. основного боргу,

462 207,54 грн. пені,

737 472,18 грн. інфляційних,

154 465,04 грн. - 3% річних,

85 835,28 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити».

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07.02.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Л.Ф. Чернота