ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019м. ДніпроСправа № 904/4566/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6)

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 1)

про стягнення 1 168 986,84 грн. пені, 728 181,18 грн. інфляційних втрат та 304 539,42 грн. 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором постачання природного газу №4806/1617-ТЕ-4/ПТ від 19.10.2016

Представники:

Від позивача: Пац В.О., довіреність №14-165 від 30.08.2018,

Від відповідача: Дружина Т.Г., довіреність №124/1554 від 26.12.2018

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №14/4-1272 від 28.09.2018 про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" 2 201 707,44 грн., з яких:

- 1 168 986,84 грн. пеня за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017;

- 728 181,18 грн. інфляційні втрати за загальний період з березня по вересень 2017 року;

- 304 539,42 грн. 3% річних за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №4806/1617-ТЕ-4/ПТ від 19.10.2016 в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 відкрито провадження у справі №904/4566/18, ухвалено її розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи та призначено підготовче засідання на 08.11.2018.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позовні вимоги є протиправними та безпідставними. Так з поданих позивачем доказів, зокрема з Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.11.2017 №124/1412 вбачається, що станом на 31.10.2017 за договорами купівлі-продажу природного газу, в тому числі і договором №4806/1617-ТЕ4/ПТ у сумі 2 046 874,86 грн. існувала переплата у розмірі 2 046 874,86 грн. Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №275 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 18.01.2017 ДП "ВО "ПМЗ ім.Макарова" перерахував позивачу суму боргу в розмірі 12 000 680,44 грн. за договором №4806/1617-ТЕ4/ПТ. Підписавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором транспортування природного газу №4806/1617-ТЕ4/ПТ від 19.10.2016 щодо сум, які визначені спільними протокольними рішеннями, та додатково встановили, що сторони несуть відповідальність саме за їх невиконання (п. 4 спільних протокольних рішень). При цьому, можливість існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог цими правочинами не передбачена.

Окрім того, згідно з ліцензії відповідач має право на виробництво теплової енергії та теплоцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії. 30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Даним законом передбачено, що на погашену до набрання чинності даним законом, заборгованість, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом. Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Відповідач внесений до такого реєстру. Станом на 30.11.2016 основна заборгованість була відсутня, а тому пеня, штраф, інфляційні та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню відповідно до норм зазначеного закону.

У судовому засіданні 08.11.2018 підготовче засідання відкладено до 19.11.2018.

До суду 19.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначає, що відповідачем було порушено грошові зобов'язання і щодо сплати коштами за рахунок держави та коштами, які сплачувалися конкретно відповідачем за конкретним договором з відповідним призначенням такого платежу. Окрім того, позивач зазначає, що відповідач прийняв до виконання всі умови та вимоги спірного договору купівлі-продажу газу, шляхом повного, не в передбачені умовами договору строки, але все ж таки повного виконання зобов'язання за даним правочином. Також позивач звертає увагу, що всі платежі були здійснені відповідачем після 30.11.2016, що в будь-якому випадку унеможливлює застосування приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

До суду 19.11.2018 від відповідача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи, оскільки розрахунки сторін, як позивача так і відповідача, здійснені не фахівцями в галузі економічних знань, складовою яких є бухгалтерський обік. За таких обставин неможливо самостійно визначити, як відповідно до чинного законодавства мають обліковуватися у бухгалтерському обліку позивача отримані за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України суми, спрямовані на організацію погашення взаємної заборгованості, та суми, спрямовані на рахунки зі спеціальним режимом використання, в той час, як відповідно до умов договору, оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У підготовчому засіданні 19.11.2018 оголошувалась перерва до 03.12.2018.

Відповідачем 26.11.2018 подано заперечення проти відповіді на відзив, згідно яких зауважив, що порядок механізму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (спеціальні рахунки) визначений Постановою КМУ від 18.06.2014 №217. А також зазначає, що на юридичну особу, яка діє з метою задоволення суспільних інтересів, не можуть покладатися зобов'язання, які перевищують межі необхідності, оскільки це порушує принцип рівності. Порушення принципу рівності є неприпустимими, оскільки весь тягар негативних наслідків, зумовлений несвоєчасністю розрахунків кінцевих споживачів за поставлену теплову енергію, несе теплогенеруюча організація, і не тільки за несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлене кінцевим споживачам, але й внаслідок застосування до неї штрафних санкцій постачальникам природного газу. Крім того, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо сплати штрафних санкцій такими, що спотворюють дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка у даному конкретному випадку перепорюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідачем 03.12.2018 подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, згідно якого просить зменшити розмір пені на 90%. Клопотання обґрунтоване тим, що з фактичних обставин справи та аналізу фінансового стану підприємств вбачається наступне. По-перше, розмір неустойки ніяким чином не вплинув на прибутковість компанії Нафтогаз України. Тобто, належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора (їх відсутністю). По-друге, станом на день звернення з позовом основний борг за спожитий природний газ відповідачем сплачений у повному обсязі. По-третє, позивач жодними належними та допустимими засобами доказування не довів, які негативні наслідки для його господарської діяльності виникли у зв'язку з незначним простроченням виконання зобов'язання відповідачем у 2016 - 2017 роках, звернувшись з цим позовом до суду у жовтні 2018 року. По-четверте, на увагу суду заслуговує те, що відповідач не використовує для власних потреб придбаний за договором № 4806/1617-ТЕ-4/ПТ купівлі-продажу природного газу від 19.10.2016, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2.).

Окремо відповідач зазначає, що Державне підприємство "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" здійснює вироблення тепла всім категоріям споживачів, в тому числі, пільговикам та споживачам, які оформили житлово-комунальні субсидії. А це означає, що розрахунки за тепло з відповідачем здійснювалась грошовими коштами від споживачів тепла лише частково (до 50%), решта оплати отримувалась від держави - шляхом виділення субвенцій із державного бюджету на відшкодування різниці в тарифах (Постанова КМУ №20 від 2005 року). За весь час існування механізму виділення субвенцій (Постанова КМУ №20 від 2005 року) на оплату газу, участь в таких розрахунках як кінцевий бенефіціар (останній учасник в ланцюгу розрахунків, що перераховує кошти субвенції в бюджет) міг брати виключно НАК "Нафтогаз України". Виключно НАК "Нафтогаз України" у запитуваний період міг використовувати вказані субвенції для погашення своїх податкових зобов'язань. Будь-які інші постачальники газу на ринку не мали права використання субвенції з бюджету для погашення своїх податкових зобов'язань, а тому не могли навіть формально скористатись механізмом виділення субвенцій. Тобто, будь-який інший постачальник газу, крім НАКу, не міг отримати 100% компенсацію поставленого газу. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи Спільними протокольними рішеннями "Про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу". Тобто, відповідач ніяким чином не міг впливати на своєчасність розрахунків за договором. Особливо відповідач наголошує на державній, суспільній значущості правовідносин, що склалися між, позивачем та відповідачем: забезпечення теплом споживачів, зокрема виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Позивачем 03.12.2018 подані заперечення проти клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи оскільки вважає, що клопотання відповідача надуманим, безпідставним та необґрунтованим, а питання, які відповідач бажає поставити на розгляд та вирішення експерта, такими, що вирішуються виключно правовими методами без застосування спеціальних знань, і яким надається оцінка виключно судом.

У підготовчому засіданні 03.12.2018 оголошувалась перерва до 12.12.2018.

Позивачем 12.12.2018 подані заперечення проти зменшення розміру пені де зазначає, що через несвоєчасність розрахунків та заборгованість споживачів природного газу НАК "Нафтогаз України", як гарантований постачальник газу, змушена залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками для забезпечення потреб споживачів газу. Бюджетом України та фінансовим планом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", який затверджений Кабінетом Міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" втрат, завданих несвоєчасними розрахунками за газ, є стягнення з боржників пені у розмірі, передбаченому умовами договорів. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як підприємство державного сектору економіки є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ та як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Також позивач просить врахувати, що у 2014 року через окупацію Автономної Республіки Крим, НАК "Нафтогаз України" зазнала знецінення інвестицій у ПАТ "Чорноморнафтогаз" та у частки підприємств, що знаходяться у Криму, у сумі 899 806 тис. грн. та знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах на території Криму у сумі 1 903 484 тис. грн. Крім того, через несанкціонований відбір природного газу на території проведення антитерористичної операції, визначених Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення АТО" № 1669 від 02 вересня 2014 року, позивач зазнав збитків у розмірі 1 431 624 тис. грн. Зменшення судом розміру неустойки спричинить позивачу збитки та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

У підготовчому засіданні 12.12.2018 судом клопотання про призначення експертизи не задоволено, продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 15.01.2019.

Відповідач 09.01.2019 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі №904/4566/18 зазначивши в резолютивній частині про відстрочення його виконання строком на один рік з дня ухвалення відповідного рішення. Заява обґрунтована важким матеріальним становищем підприємства, що підтверджують показники звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2018 року. Так, відповідно до вказаного звіту, чистий фінансовий результат (код рядка 2350) за звітний період відсутній. Отже, як вбачається з фінансових звітів, підприємство на даний час спроможне виконувати лише поточні зобов'язання (які є першочерговими) для недопущення накопичення нових боргів, а не зобов'язань, які виникли за минулі роки, отож перебуває у тяжкому фінансовому стані. Разом з тим, із звітних документів вбачається тенденція виходу підприємства з рівня збитковості, що свідчить про можливість погашення боргів у разі відстрочення їх оплати або частинами. За об'єктивних, нездоланних на даному етапі чинників, першочерговими завданнями підприємства відповідача, перш за все, є збереження трудового колективу, кваліфікація якого є унікальною, бо унікальним, єдиним в Україні є профіль підприємства. Зазначене підтверджується і політикою Уряду, а саме внесення підприємства до складу 15 особливо важливих підприємств, які в будь-якому разі мають лишитися в державній власності. Одномоментне стягнення суми боргу понад 2 мільйони гривень призведе до колапсу - зупинки підприємства - флагмана аерокосмічної промисловості, яке тільки-но почало потроху відновлювати виробництво, призведе до його неплатоспроможності, а загалом - до банкрутства. Наближення відповідача до стійкої фінансової неплатоспроможності підтверджують, дані зі Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2018 року та відповідні довідки підприємства.

Підготовче провадження закрито 15.01.2019 та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 07.02.2019.

Позивачем 05.02.2019 надані заперечення щодо клопотання про надання відстрочки та просить суд відмовити у задоволенні клопотання про надання відстрочки виконання рішення і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач звертає увагу суду на зростання інфляційних процесів за останні роки. Надання відстрочки фактично значною мірою знецінить отримані позивачем кошти. Стосовно фінансового стану ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за 2016 рік дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становить 49 209 млн. грн., розмір довгострокових позик складає 23 100 млн. грн., короткострокових позик - 47 744 млн. грн. Відповідач є підприємством, яке здійснює підприємницьку діяльність та володіє обіговими коштами та активами. Крім того, він має право взяти кредит на погашення існуючого боргу або вчинити інші дії для погашення заборгованості ним особисто чи іншими особами. Позивач вважає, що в даному випадку відсутні законні підстави для надання відстрочки виконання рішення по справі №904/4666/18.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.02.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Державним підприємством "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (далі - споживач, відповідач) 19.10.2016 укладено договір постачання природного газу №4806/1617-ТЕ-4/ПТ (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач, зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з пунктом 3.1 договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання - передачі газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4 договору).

Положеннями пункту 6.1 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами пункту 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінет Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років.

На виконання умов договору, позивач за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 93 629 089,97 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за вказаний період (том 1, а.с. 35-40). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач свої зобов'язання з оплати природного газу, поставленого протягом періоду з жовтня 2016 року по березень 2017 року, виконав в повному обсязі, але з порушенням строків оплати, визначених договором.

Внаслідок порушення строків оплати, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1 168 986,84 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017, інфляційні втрати у сумі 728 181,18 грн. за загальний період з березня по вересень 2017 року та 3% річних у сумі 304 539,42 грн. 3% річних за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017, що є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Позивач на підставі пункту 8.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1 168 986,84 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017.

Дослідивши розрахунок пені наданий позивачем, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90% від заявленої суми, розглянувши яке суд зазначає про наступне.

Згідно із частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами частини четвертої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на посилається на скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб.

На підтвердження свого клопотання відповідачем долучено до матеріалів справи баланси (звіти про фінансовий стан) станом на 01.01.2017р., на 01.01.2018р., та станом на 01.10.2018р.; звіти про фінансові результати за 2016 рік, 2017 рік та за 9 місяців 2018 року (том 3, а.с. 14-46).

Аналіз всіх вказаних вище документів, дає підстави вважати, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов'язань категорією населення за отримані послуги з централізованого опалення, наявність якої такої заборгованості не залежить від заявника, неналежним виконанням зобов'язань з боку споживачів послуг боржника.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір стягуваної суми пені на 50%.

За таких обставин, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №4806/1617-ТЕ-4/ПТ від 19.10.2016, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов'язання, суд дійшов висновку, що стягненню з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягає пеня в сумі 584 493,42 грн. В частині стягнення суми пені в розмір 584 493,42 грн. слід відмовити в задоволенні у зв'язку з із зменшенням судом розміру штрафних санкцій.

Суд також зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у сумі 728 181,18 грн. за загальний період з березня по вересень 2017 року та 3% річних у сумі 304 539,42 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017.

Перевіривши розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат суд встановив, що є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 728 181,18 грн. за загальний період з березня по вересень 2017 року та 3% річних у сумі 304 539,42 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017.

Щодо тверджень відповідача про те, що в силу приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", нараховані позивачем пеня, штраф, інфляційні та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню, суд зазначає наступне.

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 (далі - Закон) набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до приписів цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, с кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За приписами частини першої статті 5 цього Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до частини 3 ст. 7 наведеного вище Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16.

Списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016р., погашена відповідачем після 30.11.2016.

З системного аналізу норм вищенаведеного Закону, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Закону, в силу яких у позивача були відсутні підстави для нарахування суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, а тому заявлені суми підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

У своїй заяві відповідач просить відстрочити виконання рішення строком на один рік. Відповідач зазначає, що стягнення сум пені, інфляційних втрат з дати набрання судовим рішенням законної сили по суті припинить діяльність його підприємства, що ніяк не відповідає призначенню неустойки як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання.

Разом з тим, відповідач з посиланням на скрутне фінансове становище його підприємства просить відстрочити виконання рішення суду на один рік із дня його ухвалення.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, обов'язковою умовою надання відстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження наведених у заяві обставин, заявник подав до суду копії звіту про фінансовий стан на 1 жовтня 2018 року, звіту про фінансові результати за 9 місяців 2018 року, інформаційної довідки щодо виробничо-фінансової за 2012 - 2018 роки.

За встановлених обставин, відповідачем надані достатні докази, які свідчать про те, що його фінансовий стан і зазначені в заяві обставини роблять неможливим та ускладнюють виконання судового рішення, але не виключають можливість його виконання в майбутньому, оцінивши належним чином доведені боржником обставини, проаналізувавши надану фінансову звітність підприємства, враховуючи майнові інтереси обох сторін, відсутності невиконаного основного зобов'язання, соціальну значущість підприємства відповідача, дослідивши надані заявником в обґрунтування заяви докази, суд вбачає підстави для часткового задоволення заяви відповідача та відстрочення виконання рішення суду на шість місяців до 08.08.2019.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у сумі 33 025,61 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" про стягнення 1 168 986,84 грн. пені, 728 181,18 грн. інфляційних втрат та 304 539,42 грн. 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором постачання природного газу №4806/1617-ТЕ-4/ПТ від 19.10.2016 - задовольнити частково.

Зменшити розмір пені на 50% до 584 493,42 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 1, ідентифікаційний код 14308368) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 584 493,42 грн., інфляційних втрат у сумі 728 181,18 грн., 3% річних у сумі 304 539,42 грн. 3% річних та судовий збір у сумі 33 025,61 грн.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/4566/18 до 08.08.2019.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 11.02.2019.

Суддя Е.М. Бондарєв