ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 лютого 2019 року Справа № 903/390/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Луцької міської ради

на рішення господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р.

(ухвалене о 16:15 год. у м. Луцьку, повний текст складено 19.11.2018 р.)

у справі №903/390/18 (суддя Костюк С.В. )

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств

до Луцької міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - комунального підприємства "Луцькі ринки"

про визнання недійсними і скасувань рішень

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3;

від відповідача - ОСОБА_4;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Волинська обласна спілка споживчих товариств, звернулася з позовом та просить, з врахуванням уточнень, визнати недійсними та скасувати рішення Луцької міської ради від 30.05.2018 року № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. за № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" зі змінами, внесеними згідно з рішенням Луцької міської ради № 42/80 від 05.06.2018 р. "Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2018 р. № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. за № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" та рішення Луцької міської ради від 05.06.2018р. № 42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1".

Рішенням господарського суду від 07.11.2018 р. у справі № 903/390/18 позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення Луцької міської ради від 30.05.2018 р. № 42/79 Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009 року, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009 року за № 60 з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку зі змінами, внесеними згідно з рішенням Луцької міської ради № 42/80 від 05.06.2018 року "Про внесення змін до рішення місцевої ради" від 30.05.2018 року № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009 р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009 р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" та рішення Луцької міської ради від 05.06.2018 року № 42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1". Стягнуто з Луцької міської ради на користь Волинської обласної спілки споживчих товариств витрати по судовому збору в сумі 3524 грн.

При ухвалені вказаного рішення, суд виходив з того, що 20.02.2009 р. між Луцькою міською радою (орендодавець) та Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендар) був укладений Договір оренди землі, за яким орендодавець надав в оренду земельну ділянку загальною площею 35295 кв. м., кадастровий номер 220650050 м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 для обслуговування ринку "Завокзальний". Строк дії договору до 31.12.2009 р., після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Судом встановлено, що Додатковою угодою від 16.10.2009 р. внесено зміни до пункту 8 Договору оренди від 14.09.2009 р. та даний пункт викладено в наступній редакції: Договір укладено до 31.12.2014 р.. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію..

Додатковою угодою від 06.05.2011 р. внесено зміни до п.8 та викладено п. 8 в наступній редакції: "Договір укладено на 22 роки. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.". Також даною угодою доповнено п.30 договору в частині зобовязань Орендаря.

Судом відмічено, що продовження договору оренди землі згідно додаткових угод від 16.10.2009 р. та 06.05.2011 р. здійснено на підставі рішень Луцької міської ради від 02.09.2009 р. № 45/61 та № 9/43 від 05.05.2011 р.

В подальшому, 30.05.2015 р. Луцькою міською радою прийнято рішення № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку".

05.06.2018 р. Луцькою міською радою прийнято рішення № 42/80 "Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2018 року № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку".

Також 05.06.2018 р. Луцькою міською радою прийнято рішення № 42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1".

Судом зазначено, що відповідач та третя особа свою позицію щодо правомірності оскаржуваних рішень обґрунтовують тим, що позивач порушив підпункти 3.6, 3.7, п. 3 рішення міської ради №9/43 від 05.05.2011 року та п. 2 додаткової угоди, що є підставою припинення договору оренди шляхом його дострокового розірвання згідно п. 37 договору оренди, та відчужив магазин продовольчих товарів площею 200 кв. м. за договором купівлі-продажу від 26.07.2012 року, що є підставою припинення оренди землі за ст. 141 ЗК України, статтями 31, 34 Закону України "Про оренду землі" та п. 36 договору.

Суд вказав, що факт відчуження позивачем магазину промислових товарів по договору купівлі-продажу від 26.07.2012 р. підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем, договором передбачено, що обєкт знаходиться на земельній ділянці площею 35294 кв. м., під кадастровим номером 220650050.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 17.07.2018 р. на земельній ділянці знаходиться майновий комплекс - ринок "Завокзальний" А-1загальна площа (кв. м): 10837.3, матеріали стін: цегла, Опис: а-4-прибудова, Апд-підвал; накриття металопластикове-Г, накриття металопластикове-Ґ, накриття металопластикове-Д, накриття металопластикове-Е, накриття металопластикове-Є, накриття металопластикове-Ж, накриття металопластикове-3, накриття металопластикове-И, накриття металопластикове-1, накриття металопластикове-К, накриття металопластикове-Л, накриття металопластикове-М, накриття металопластикове-Н, накриття металопластикове-О, накриття металопластикове-П, накриття металопластикове-Р, накриття металопластикове-С; І- асфальтобетонні замощення, II- замощення з бруківки; 1 -металеві ворота, 2-металева хвіртка, 3-металева огорожа, 4-огорожа чугунна, складовою частиною нерухомого майна є приміщення туалету загальною площею 199,5 кв. м.; приміщення належать позивачу на праві власності, що підтверджено витягом про реєстр права власності (а. с. 49 т. 1).

Поруч з тим, суд вказав, що факт відчуження магазину не впливає на правовідносини оренди земельної ділянки згідно договору оренди землі від 20.02.2009, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009 № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, а тому не було підстав для припинення договору шляхом його розірвання в односторонньому порядку з огляду на те, що право користування земельною ділянкою новий власник магазину набуває після відповідного оформлення, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо прийняття рішення про передачу частини земельної ділянки у користування новому власнику магазину, земельна ділянка має єдиний кадастровий номер, технічна документація щодо поділу земельної ділянки і присвоєння кадастрових номерів кожній частині не затверджувалась, а відтак, відсутні підстави стверджувати про перехід права користування земельною ділянкою до нового власника магазину.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про порушення прав позивача внаслідок винесення оспорюваних рішень Луцької міської ради від 30.05.2018 р. № 42/79 та № 42/80 від 05.06.2018 р., які прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, що регулює орендні відносини, без врахування умов договору оренди від 20.02.2009 року з додатковими угодами, у звязку із чим позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 05.06.2018 № 42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1", суд вказав, що оскаржуваним рішенням надано в постійне користування комунальному підприємству Луцькі ринки земельну ділянку на вул. Карпенка-Карого, 1, площею 3,5294 га, кадастровим номером :22:065:0050 для обслуговування ринку "Завокзальний".

В той де час, вказана земельна ділянка перебуває в оренді Волинської обласної спілки споживчих товариств за договором оренди землі, між Луцькою міською радою та Волинською обласною спілкою споживчих товариств від 20.02.2009 року, зареєстрований у Державному реєстрі земель 14.09.2009 № 68, та який в односторонньому порядку розірваний Луцькою міською радою, що порушило майнові права та інтереси позивача законно володіти та користуватися орендованою землею.

За наведеного вище, судом було задоволено позов повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - Луцька міська рада звернулася з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Волинської області від 07.11.2018р. у справі № 903/390/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

На орендованій земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомості, що належали ВОССТ на праві власності, зокрема, магазин промислових товарів.

26.07.2012 р. Волинська обласна спілка споживчих товариств уклала договір купівлі-продажу з Ремонтно-монтажним комбінатом Волинської обласної спілки магазину промислових товарів загальною площею 200 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Карпенка-Карого, 1 в м. Луцьку.

17.10.2012 р. Ремонтно-монтажний комбінат Волинської облспоживспілки уклав договір купівлі-продажу з Луцьким міським споживчим товариством вищезазначеного нерухомого майна.

24.12.2015 Луцьким споживчим товариством укладено договір купівлі-продажу з ТОВ "Лютіка". Предметом даного договору є спірний магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м за адресою вул. Карпенка- Карого, 1

Згідно ст. 31 Закону України Про оренду землі договір оренди землі припиняється в разі: набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Як встановлено ч. ч. 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2017, чинній на момент набуття права власності на магазин площею 200 кв. м по вул. Карпенка- Карого, 1 Автотранспортним підприємством "Луцьккооптране" Волинської облспоживспілки") у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як вбачається із положень ст. 120 ЗК України, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Оскаржене рішення господарського суду Волинської області обґрунтоване тим, що приміщення магазину промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по вул. Карпенка-Карого, 1 в м. Луцьку, яке за своєю суттю є надбудовою до приміщення вбиральні та безпосередньо не розташоване на земельній ділянці.

Висновок експерта, який був врахований судом при винесенні рішення суперечить та не узгоджується з іншими доказами по справі, оскільки, приміщення надбудови вже не існує, що підтверджується постановою Верховного суду від 06.07.2018р. у справі №903/450/16.

Зокрема в даній постанові зазначено, що судом враховано, що Волинська облспоживспілка звертаючись з заявою до виконкому Луцької міської ради для реєстрації за нею права власності на магазин промислових товарів на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 07.09.2010, у справі №6/32-71, яким було зобов'язано ОСОБА_5 повернути за актом приймання-передачі Волинській обласній спілці споживчих товариств майно передане за недійсним правочином, а саме приміщення надбудови загальною площею 209,9 кв. м., повинна була подати, крім зазначеного рішення господарського суду Волинської області (справа №6/32-71), акт прийому-передачі нерухомого майна (який відсутній, не складався і не підписувався і не міг бути складений через відсутність надбудови, як такої на момент прийняття судового рішення) та відповідні документи, що дана надбудова (а не магазин промислових товарів) знаходиться на балансі третьої особи.

Реконструкція приміщення вбиральні та надбудова над нею становлять новостворений цілісний обєкт нерухомого майна - магазин промислових товарів, який 05.02.2007 р. прийнято в експлуатацію, що підтверджується Актом державної приймальної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта магазину промислових товарів, затвердженим рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №144-2 від 01.03.2007р., в котрому зазначено, що магазин промислових товарів є новим будівництвом.

Апелянт вважає необґрунтованим те, що укладення договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю здійснюється лише після виділення частки земельної ділянки та присвоєння їй окремого кадастрового номера, то варто зазначити, що Волинська облспоживспілка здійснюючи продаж магазину не вчинила жодних дій щодо виділення земельної ділянки під магазин.

За змістом ч.2 ст. 377 ЦК України та ч.6 ст. 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Положення зазначених правових норм спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані.

Таким чином, у договорі купівлі-продажу повинен зазначатись кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Оскільки, в Договорі купівлі-продажу від 26.07.2012р. зазначено, що магазин розташований на ділянці 35294 га з кадастровим номером 220650050 (повний кадастровий номер::22:065:0050), то фактично облспоживспілка втратила право користування на всю земельну ділянку. У випадку якби облспоживспілка здійснила виділ ділянки і в договорі зазначила лише її частину з окремим кадастровим номером, то тоді вона втратила право користування лише на ділянку виділену під магазин.

Що стосується недійсності рішення Луцької міської ради від 05.06.2018 № 42/81 зазначає, що господарський суд Волинської області вважає недійсним, виходячи з того, що дане рішення є взаємоповязаним з рішенням про припинення договору оренди шляхом розірвання договору та порушує інтереси позивача законно володіти та користуватися орендованою землею.

Апелянт вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсними та скасування цього рішення.

Враховуючи вищевикладене, Луцька міська рада вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Від позивача Волинської обласної спілки споживчих товариств надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 07.11.2018р. по справі № 903/390/18 без змін, з огляду на наступне.

Волинська обласна спілка споживчих товариств не заперечує ту обставину, що нею було відчужено приміщення магазину промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по вул. Карпенка-Карого, 1 в м. Луцьку, яке перебувало у її власності, однак вказаний магазин за своєю суттю є надбудовою до приміщення вбиральні, який знаходиться на другому поверсі будівлі та безпосередньо не розташований на даній земельній ділянці, що встановлено численними судовим рішеннями, та не потребує доказування.

Факт відчуження магазину не впливає на правовідносини оренди земельної ділянки згідно договору оренди землі від 20.02.2009, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009 № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, а тому не було підстав для припинення договору шляхом його розірвання в односторонньому порядку.

У відповідності до ст.120 ЗК України (в редакції станом на момент укладання договору купівлі-продажу), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Тобто, виходячи з положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою автоматичного виникнення права власності (користування) земельною ділянкою.

За змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на даній земельній ділянці.

У п. 1.5 Договорів купівлі продажу від 26.07.2012, 17.10.2012 магазину промислових товарів, по вул. Карпенка-Карого, 1, було вказано, що обєкт нерухомості, який відчужується, розташований на земельній ділянці площею 35294 га, кадастровий номер 220650050, (повний кадастровий :22:065:0050), а не кадастровий номер частини виділеної земельної ділянки.

Волинська обласна спілка споживчих товариств також зазначає, що:

- орендована Волинською облспоживспілкою земельна ділянка :22:065:0050 надана для обслуговування ринку "Завокзальний", а не конкретно визначеного обєкта нерухомого майна;

- площа магазину промислових товарів становить 200 кв. м., в той час коли площа орендованої земельної ділянки становить 35294 кв. м.;

- на орендованій земельній ділянці розташовані інші обєкти нерухомого майна, що перебувають на праві власності Волинської облспоживспілки, що підтверджується витягом з реєстру, а саме: торговий комплекс - ринок "Завокзальний" площею 11063,6 кв. м. (реєстраційний номер 1855110);

- будь-якого виділення частини спірної земельної ділянки в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера, не здійснювалося, як і не здійснювалося державної реєстрації цих прав на частину спірної земельної ділянки.

- новий власник (на даний час Автотранспортне підприємство "Луцьккооптранс" Волинської облспоживспілки" ) будь-яких дій по переоформленню права оренди на частину земельної ділянки не здійснював, розробку технічної документації не ініціював;

- вказаний магазин знаходиться фактично на другому поверсі будівлі, що не передбачає переходу прав на земельну ділянку, на якій вона розташована. Вказане підтверджується технічним паспортом на сказаний обєкт та висновком експерта від 22.10.2018р. № 8736 судово-будівельної технічної експертизи.

Вказує, що право користування земельною ділянкою новий власник магазину набуває після відповідного оформлення, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо прийняття рішення про передачу частини земельної ділянки у користування новому власнику магазину, земельна ділянка має єдиний кадастровий номер, технічна документація щодо поділу земельної ділянки і присвоєння кадастрових номерів кожній частині не затверджувалась, а відтак, відсутні підстави стверджувати про перехід права користування земельною ділянкою до нового власника магазину.

За наведеного вище, позивач вважає, що оскаржене рішення є законним, обґрунтованим та ухваленим судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунального підприємства "Луцькі ринки" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якої третя особа вказує, що повністю підтримує вимоги відповідача заявлені в апеляційній скарзі та вважає, що доводи та аргументи Луцької міської ради є обґрунтовані та підставні з огляду на наступне.

На орендованій земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомості, що належать ВОССТ на праві власності. Серед них - магазин промислових товарів, належний облспоживспілці на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності від 21,06.2011р.

26.07.2012 р. Волинська облспоживспілка здійснює продаж даного магазину Ремонто-монтажному комбінату Волинської облспоживспілки на підставі договору купівлі-продажу №1941.

В п.1.5. даного договору зазначено: об'єкт нерухомості, що відчужується, розташований на земельній ділянці площею 35294 та, кадастровий номер 220650050, що знаходиться за адресою місто Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, яка передана Продавцю (ВОССТ) в користування згідно договору оренди землі від 20.02.2009 р., що зареєстрований Волинською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 вересня 2009 року за №68, зі змінами від 06 травня 2011 року, додаткова угода до договору оренди землі зареєстрована в Управлінні Держкомзему у місті Луцьку про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 травня 2011 року за №00045.

Оскільки, ділянка під магазином не виділялась, тому фактично позивач втратив право користування щодо всієї ділянки, оскільки в договорі чітко зазначено, що магазин розташований на ділянці площею 35294 га.

Автотранспортне підприємство "Луцьккооптранс" Волинської облспоживспілки будь-яких дій по переоформленню прав оренди не здійснював, але він фактично користується земельною ділянкою.

Суд першої інстанції не надав жодної оцінки нашим доказам, зокрема договору купівлі-продажу від 26.07.2012р. №1941.

Твердження позивача, що оскільки магазин знаходиться на другому поверсі, то не передбачено переходу прав на земельну ділянку взагалі не відповідає фактичним обставинам. Так, з технічної сторони, магазин побудований таким чином, що з однієї сторони він розташований на другому поверсі (на першому поверсі розташована громадська вбиральня), а з іншої - має вигляд одноповерхового приміщення з окремим входом. Відповідно вхід до магазину здійснюється через земельну ділянку.

Крім того, твердження позивача спростовується і тим, що 28.03.2007 р. Додатковою угодою до Договору оренди земельної ділянки, підприємцю ОСОБА_5 була надана в оренду земельна ділянка для обслуговування даного магазину промислових товарів. Відповідно дана ділянка мала окремий кадастровий номер: 220650022 (повний кадастровий номер: :22:065:0022).

В подальшому даний магазин було відчужено ще декілька разів. Станом на сьогодні, власником даного магазину, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є ТОВ "Автотранспортне підприємство "Луцьккооптранс". Дане підприємство придбало магазин в ТОВ "Лютіка" на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2017р. №223, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6

Відповідно до вимог Земельного та Цивільного кодексів України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є розмір та кадастровий номер земельної ділянки.

Так, в договорах купівлі-продажу магазину промислових товарів зазначено було і кадастровий номер ділянки і її площа.

Оскільки, окремо під магазин ділянка не виділялась, а об'єкт нерухомості знаходиться на ділянці площею 35294 га, (про що зазначено в договорі купівлі-продажу від 26.07.2012р. №1941) тому фактично ділянка перейшла і до Ремонтно-монтажного комбінату Волинської облспоживспілки.

В рішенні суд посилається на висновок експерта від 22.10.2018 р. №8736, однак висновок складений з порушенням вимог закону, оскільки в ньому не вказано хто був присутній при проведенні експертизи, а тому мав бути відхилений судом.

Окрім того, суд в рішенні не зазначив підстав для визнання недійсним рішення Луцької міської ради щодо надання КП "Луцькі ринки" земельної ділянки в постійне користування, не зазначено конкретної норми закону, що була порушена прийняттям даного рішення.

Враховуючи вищенаведене, третя особа просить апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення господарського суду Волинської області від 07.11.2018р. у справі №903/390/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

11 лютого 2019 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 07.11.2018р. у справі №903/390/18 належить скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представники позивача - Волинської обласної спілки споживчих товариств в судовому засіданні заявили, що з доводами апелянта не погоджується, вважають їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просили суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення залишити без змін.

Окрім того, від представника КП "Луцькі ринки" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що: між представником та КП "Луцькі ринки" договір про надання правової допомоги було укладено 07.02.2019р.; представник КП "Луцькі ринки" зайнятий в судовому засіданні Рівненського окружного адміністративного суду; дана справа є важливою для третьої особи, з огляду на основні види господарської діяльності підприємства; розгляд справи без участі представника КП "Луцькі ринки" та належної правової допомоги, може мати негативні наслідки для діяльності третьої особи.

Судова колегія дійшла висновку, що подане представником третьої особи клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 11 ст. 270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Участь представника КП "Луцькі ринки" в судовому засіданні Рівненського окружного адміністративного суду не є обставиною, яку можна визнати поважною у розумінні ст. 270 ГПК України. Крім того, третя особа була завчасно повідомлена ухвалою суду від 20.12.2018 р. про розгляд справи призначеної на 11.02.2019 р., тобто КП "Луцькі ринки" не був позбавлений можливості направити для участі у розгляді справи іншого представника.

Явка представників учасників справи у судове засідання апеляційного господарського суду не визнавалася обов'язковою, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для такого розгляду і без участі представника КП "Луцькі ринки", зокрема відзив третьої особи на апеляційну скаргу відповідача.

Також, суд бере до уваги те, що представник в клопотанні про відкладення зазначає про важливість даної справи для КП "Луцькі ринки", при цьому надає пріоритет іншій справі, яка розглядається Рівненським окружним адміністративним судом.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє клопотання представника КП "Луцькі ринки" та приходить до висновку про можливість здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника КП "Луцькі ринки".

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 20.02.2009 року між Луцькою міською радою (орендодавець) та Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендар) був укладений Договір оренди землі (далі - Договір) (т. 1, а. с. 19-21).

Відповідно до п. 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться на вулю Карпенка-Карого, 1/кадастровий номер 220650050/.

Згідно з п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 35294 кв. м.

В п. 3 Договору зазначено, що на земельній ділянці знаходяться будівлі, споруди торгового комплексу "Завокзальний", що належить на праві власності орендарю, через частину земельної ділянки проходить водопровід, каналізація, газопровід та електромережі.

Відповідно до п. 8 Договору він укладений до 31.12.20019 р. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір зареєстрований в Волинській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 14.09.2009р. за № 68 (а.с.19-21 т.1).

В подальшому, між позивачем та відповідачем було підписано Акт прийому-передачі (додаток № 1) до Договору (т. 1, а. с.23).

16.10.2009 р. сторонами внесено зміни до пункту 8 Договору шляхом підписання Додаткової угоди (т. 1, а. с. 24).

Зокрема, сторони виклали п. 8 Договору в наступній редакції: "Договір укладено до 31.12.2014 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.".

Додатковою угодою від 06.05.2011 року внесено зміни до п.8 Договору та виклали його в наступній редакції: "Договір укладено на 22 роки. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію." (т. 1, а. с. 25).

Також даною угодою доповнено п.30 договору в частині зобовязань орендаря, а саме:

- виконувати умови Інвестиційного договору № 1 на будівництво надземного переходу від Привокзального майдану до Завокзального ринку. Істотними умовами інвестиційного договору, серед іншого, вважати: фінансування будівництва надземного переходу від Привокзального майдану до Завокзального ринку, який стане власністю територіальної громади м. Луцька в межах, передбачених інвестиційним договором.

- до 01.05.2012 р. розробити та погодити в установленому порядку проект реконструкції ринку "Завокзальний".

- надати гарантії вільного ведення підприємницької діяльності в рамках чинного законодавства існуючим підприємцям шляхом укладення відповідних господарських договорів оренди торгових місць на термін дії договору оренди землі.

Судом відмічається, що продовження строку дії Договору було здійснено на підставі рішень Луцької міської ради № 45/61 від 02.09.2009р. та № 9/43 від 05.05.2011р. (т. 2, а. с.8-9).

Окрім того, 26.07.2012 р. між позивачем (продавець) та Ремонтно-монтажним комбінатом Волинської облспоживспілки (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує магазин промислових товарів /літер Б-1/ загальною площею 200 кв. м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1 та розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 220650050 та зобов'язується сплатити за нього визначену в п. 2.1. Договору ціну. (п. п. 1.1.,1.5. Договору купівлі-продажу) (т. 1, а. с. 227-232).

30.05.2015 р. Луцькою міською радою прийнято рішення № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" (т. 1, а. с. 96-98).

В судовому засіданні представник Луцької міської ради зазначив, що однією із підстав розірвання Договору слугував факт продажу приміщення магазину промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по вул. Карпенка-Карого, 1 в м. Луцьку.

05.06.2018 р. Луцькою міською радою прийнято рішення № 42/80 "Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2018 р. № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" (т. 1, а. с. 99-100).

05.06.2018 р. Луцькою міською радою прийнято рішення № 42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1" (т. 2, а. с. 5-6 ).

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07.06.2018 р. на підставі рішення № 42/79 від 30.05.2018 року внесено відповідний запис про припинення речового права оренди земельної ділянки (т. 1, а. с. 126-128).

Відповідно до довідки Волинської обласної спілки споживчих товариств №233/1 від 12.06.2018 р. на земельній ділянці в м. Луцьку по вул. Карпенка-Карого, 1, площею 35294 кв. м. з кадастровим номером :22:065:0050, розміщенні основні засоби, що є власністю облспоживспілки та обліковуються на балансі позивача (т. 1, а. с. 129).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що Луцька міська рада оскаржує рішення господарського суду від 07.11.2018 р. у справі № 903/390/18 з тих підстав, що судом не надано належну оцінку факту відчуження приміщення магазину, то оскаржене рішення апеляційним господарським судом в силу ч. 1ст. 269 ГПК України перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду про задоволення позовних вимог саме з цих підстав.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вище встановлено апеляційним господарським судом, однією із підстав для прийняття Луцькою міською радою рішення № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" від 30.05.2018 р. було укладання 26.07.2012 р. між позивачем та Ремонтно-монтажним комбінатом Волинської облспоживспілки (покупець) Договору купівлі-продажу, відповідно якого продавець продав магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1 та розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 220650050.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 17.07.2018 р. на земельній ділянці знаходиться майновий комплекс - ринок "Завокзальний" А-1загальна площа (кв. м): 10837.3, матеріали стін: цегла, Опис: а-4-прибудова, Апд-підвал; накриття металопластикове-Г, накриття металопластикове-Ґ, накриття металопластикове-Д, накриття металопластикове-Е, накриття металопластикове-Є, накриття металопластикове-Ж, накриття металопластикове-3, накриття металопластикове-И, накриття металопластикове-1, накриття металопластикове-К, накриття металопластикове-Л, накриття металопластикове-М, накриття металопластикове-Н, накриття металопластикове-О, накриття металопластикове-П, накриття металопластикове-Р, накриття металопластикове-С; І- асфальтобетонні замощення, II- замощення з бруківки; 1 -металеві ворота, 2-металева хвіртка, 3-металева огорожа, 4-огорожа чугунна, складовою частиною нерухомого майна є приміщення туалету загальною площею 199,5 кв. м.; приміщення належать позивачу на праві власності, що підтверджено витягом про реєстр права власності (т. 2 а. с. 133).

Однак, факт відчуження магазину не впливає на правовідносини оренди земельної ділянки згідно договору оренди землі від 20.02.2009, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009 № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, а тому не було підстав для припинення договору шляхом його розірвання в односторонньому порядку з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності за житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без змінення їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Приписами статті 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент укладення договору купівлі-продажу магазину) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Враховуючи наведенні положення статті 120 Земельного кодексу України, суд констатує, що виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою автоматичного виникнення права власності (користування) земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із п. "е" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на даній земельній ділянці.

В матеріалах справи наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи № 8736 від 02.10.2018 р. (т. 3, а. с. 30-44).

Відповідно до п. п. 3-5 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8736 від 02.10.2018 р.:

- з технічної точки зору магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. у м. Луцьку, вул. Карпенка-Карого, 1 не являється окремо стоячою будівлею на земельній ділянці, вільній від забудови, а є надбудовою над існуючою будівлею туалету з окремим входом з протилежної сторони від входу а приміщення туалету на забудованій земельній ділянці;

- виділ земельної ділянки для обслуговування магазину промислових товарів (літ. Б-1) загальною площею 200 кв. м. у м. Луцьку, вул. Карпенка-Карого, 1 окремо від виділу частини земельної ділянки для приміщення туалету (Ап) площею 199,5 кв. м. у м. Луцьку, вул. Карпенка-Карого, що є складовою частиною єдиного майнового комплексу 101) не можливий, так як приміщення магазину є надбудовою над будівлею туалету і знаходиться в межах конфігурації існуючої будівлі туалету;

- підхід до магазину промислових товарів загальною площею 200 кв. м. у м. Луцьку, вул. Карпенка-Карого, 1, можливий тільки по існуючому проходу, влаштованому по плитах перекриття на залізобетонних балках підвального приміщення магазину на забудованій території торгового комплексу.

З наведеного вище суд констатує, що приміщення магазину є надбудовою над вже існуючим приміщення туалету та знаходиться в межах будівлі туалету, який належить позивачу на праві власності і в даному випадку, враховуючи вказане не потребувало виділу земельної ділянки.

Вказаним також спростовуються твердження апелянта, що реконструкція приміщення вбиральні та надбудова над нею становлять новостворений цілісний обєкт нерухомого майна.

В той же час, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.05.2018 року у справі № 904/7063/17, перехід права на частину земельної ділянки у звязку з набуттям права власності на обєкт здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Тобто, виходячи з вищезазначеного право користування земельною ділянкою новий власник магазину набуває після відповідного оформлення, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо прийняття рішення про передачу частини земельної ділянки у користування новому власнику магазину, земельна ділянка має єдиний кадастровий номер, технічна документація щодо поділу земельної ділянки і присвоєння кадастрових номерів кожній частині не затверджувалась, а відтак, відсутні підстави стверджувати про перехід права користування земельною ділянкою до нового власника магазину .

Суд звертає увагу на те, що позивач продав частину обєкту нерухомості, а саме приміщення магазину, яке розташований на другому поверсі, а не весь обєкт нерухомості, що спростовує твердження апелянта про необхідність виділення земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру.

Поруч з тим, згідно п. 29 Договору, орендар має право на передачу орендованої земельної ділянки або її частини у суборенду без зміни цільового призначення за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Статтею 8 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельних ділянок.

Згідно ч. 12 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок погоджується: у разі поділу, об'єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Судом констатується, що до прийняття оспорюваного рішення № 42/79 "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" від 30.05.2018 р., технічна документація для поділу земельної ділянки не розроблялась, не погоджувалась.

Окрім того, представник Луцької міської ради в судовому засіданні вказала на те, що міська рада, відповідно до умов Договору мала право на його розірвання в односторонньому порядку, з посиланням на те, що п. 37 Договору передбачено можливість його розірвання, зокрема з інших підстав передбачених законом, а ст. 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Пунктами 36, 37 Договору визначено підстави припинення договору оренди.

Відповідно до п. 36 Договору він припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання орендарем земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- ліквідації юридичної особи орендаря.

За п. 37 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендної земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 38 договору передбачені підстави дострокового розірвання договору в односторонньому порядку, а саме:

- заборгованість по орендній платі до 3-х місяців;

- не використання землі за цільовим призначенням;

- самовільна здача землі в оренду; засміченість та забруднення землі.

Судом констатується, що у даному випадку, з тих підстав на які посилається Луцька міська рада, дія договору може бути припинена шляхом його розірвання лише за рішенням суду.

В той же час, статтею 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Однак, як було встановлено судом вище, позивачем було відчужено приміщення магазину, що розташоване на другому поверсі, котре фактично є надбудовою над приміщенням туалету, яке в свою чергу на даний час належить позивачу на праві власності.

За наведених обставин твердження апелянта про можливість припинення Договору, шляхом його розірвання з підстав відчуження приміщення магазину відхиляються судом.

Щодо вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 05.06.2018 р. № 42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1, суд зазначає наступне.

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Оскаржуваним рішенням надано в постійне користування комунальному підприємству "Луцькі ринки" земельну ділянку на вул. Карпенка-Карого, 1, площею 3,5294 га, кадастровим номером :22:065:0050 для обслуговування ринку "Завокзальний".

В той же час, земельна ділянка на вул. Карпенка-Карого, 1, площею 3,5294 га, кадастровим номером :22:065:0050 перебуває в оренді позивача на підставі Договору оренди від20.02.2009 р., котрий в односторонньому порядку розірваний Луцькою міською радою, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача законно володіти та користуватися орендованою землею.

Вище встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташований єдиний майновий комплекс позивача складовими частинами якого є обєкти нерухомого майна.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду землі", орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. та серед іншого Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (п. 54 рішення у справі "Іатрідіс проти Греції").

Відтак, право оренди земельної ділянки також є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирно володіння яким з моменту винесення оспорюваного рішення та укладання договору оренди земельної ділянки гарантується ст.ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з права людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Аналізуючи правомірність втручання органу місцевого самоврядування у право позивача на мирне володіння майном - правом оренди, яке відбулось шляхом прийняття оскаржуваного рішення Луцької міської ради, в першу чергу, встановленню підлягають обставини щодо законності такого втручання, тобто, чи передбачене законом право на односторонню відмову від договору оренди земельної ділянки орендодавцем.

Як встановлено судом, рішення про одностороннє розірвання договору оренди Луцькою міською радою було прийняте всупереч порядку, встановленому законом, а саме за відсутності права на вчинення таких дій, що свідчить про намагання орендодавця виключити можливість здійснення позивачем, як орендарем, передбачених умовами Договору оренди земельної ділянки та нормами чинного законодавства, прав землекористувача, які є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що Луцькою міською радою порушено право мирного володіння майном, яке захищається на такому ж рівні, що й право власності.

За наведених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оскаржуваних рішень не було дотримано вищезазначених вимог закону та порушено права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Волинської обласної спілки споживчих товариств та як наслідок їх задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

В той же час, відсутні підстави передбачені ст.277 ГПК України для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Волинської області у справі від 07.11.2018 р. у справі № 903/390/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Луцької міської ради - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. у справі № 903/390/18 - без змін.

2. Справу № 903/390/18 надіслати до господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" лютого 2019 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.