РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2019Справа №910/15559/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "НіК"
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 825 504,49 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Баринова О.І.
Представники сторін:
від позивача:Духницький А.М.
від відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НіК" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 825 504,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконання умов Договору №609/54-15 про закупівлю робіт від 22.12.2015 ним було власними силами виконано роботи з встановлення та налаштування обладнання дистанційної передачі даних з вузлів обліку теплової енергії, вартість яких вкладає 4 122 242,85 грн., проте Публічне акціонерне товариство "Київенерго" належним чином не виконано своїх зобов'язань з оплати таких робіт, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 749 845,82 грн. Крім того, за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань позивачем нараховано за період з 23.12.2017 по 14.11.2018 3% річних у розмірі 20 153,39 грн. та інфляційні втрати у розмірі 55 505,28 грн.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нік" у своєму позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, пов'язаних з розглядом даної справи, згідно якого позивач поніс витрати на оплату судового збору за звернення до господарського суду із даним позовом у розмірі 12 382,57 грн. та очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., відшкодування яких просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2018 відкрито провадження у справі №910/15559/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено 11.12.2018; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2018 відкладено підготовче засідання на 21.12.2018.

21.12.2018 представником позивача через відділ діловодства суду було подано список актів виконаних робіт, за якими, за твердженнями позивача, відповідач не здійснив розрахунки.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2018 закінчено підготовче провадження у справі №910/15559/18 та призначено її до розгляду по суті на 22.01.2019.

18.01.2019 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач вказує, що строк оплати не настав, оскільки сторони домовились, що остаточні розрахунки проводяться на підставі підписаного акта приймання об'єкта в експлуатацію, в той час як такий акт в матеріалах справи відсутній. Оскільки, на думку відповідача, строк оплати за виконані роботи не настав, то відповідно Публічним акціонерним товариством "Київенерго" не прострочено свого зобов'язання з оплати виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Нік" робіт, а тому відсутні підстави для застосування до нього такої міри відповідальності, як нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідач просив суд поновити строк для подання відзиву, мотивуючи його пропуск тим, що має місце фактична зміна місця розташування працівників та документації ПАТ "Київенерго" та непомірне навантаження на співробітників відповідача, зокрема, дирекцію з правового забезпечення, внаслідок зменшення персоналу за рахунок переведення частини працівників до КП "Київтеплоенерго".

22.01.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нік" надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому позивач також просить суд поновити йому строк для подання доказів.

Представник позивача у судові засідання 22.01.2019 з'явився, подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому також просить суд поновити йому строк для подання доказів, проти поновлення відповідачу строку для подання відзиву заперечував, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судові засідання 22.01.2019 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом у розписці від 21.12.2018.

Зважаючи на належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, суд заслухавши думку представника позивача та керуючись приписам ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про можливість розглянути справу по суті за відсутності представника Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Протокольними ухвалами господарського суду міста Києва від 22.01.2019 долучено до матеріалів справи надані позивачем докази та оголошено перерву у судовому засіданні до 22.01.2019 до 13 год. 50 хв.

22.01.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нік" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 749 845,82 грн., 3% річних у розмірі 75 80,63 грн. та інфляційні втрати у розмірі 44 419,50 грн.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі (ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України").

Оскільки позивачем подано заяву без долучення доказів направлення її копії та доданих до неї документів відповідачу, протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нік" про зменшення розміру позовних вимог залишено без розгляду; поновлено відповідачу строк для подання відзиву та долучено його до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.01.2019 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін (в тому числі, надані в підготовчих засіданнях), всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК" (підрядик) укладено Договір №609/54-15 про закупівлю робіт (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого підрядник зобов'язується за завданням замовника виконати на свій ризик та своїми силами роботи, зазначені в п. 1.2 договору, поставити обладнання, а замовник прийняти і оплатити виконані роботи та поставлене обладнання.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування робіт: "Встановлення та налаштування обладнання дистанційної передачі даних з вузлів обліку теплової енергії" за об'єктами, наведеними у Додатку №1.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що проміжні платежі за виконані будівельно-монтажні роботи та змонтоване обладнання у відповідному місяці проводяться замовником після підписання сторонами актів виконаних робіт за формою КБ-2в, актів приймання-передачі змонтованого обладнання, Довідки КБ-3 у розмірі 80% від суми, зазначеної у довідці КБ-3, з відтермінуванням платежу на 30 календарних днів від дня підписання замовником таких актів.

Остаточний розрахунок за Договором проводиться замовником після завершення всього комплексу робіт, надання актів виконаних робіт та повного комплекту технічної документації для введення об'єкта в експлуатацію, а також усунення усіх недоробок в процесі приймання виконаних робіт (у разі необхідності) з відтермінуванням платежу на 30 календарних дні з моменту підписання акта приймання об'єкта в експлуатацію. При невиконанні однієї з перерахованих умов остаточний розрахунок не проводиться до усунення підрядником зауважень замовника (п. 4.5 Договору).

Згідно п. 5.12 Договору здавання-приймання робіт здійснюється відповідно до чинних норм і оформлюється актом КБ-2в.

Відповідно до п. 6.1.1 Договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконанні роботи, поставлене та змонтоване обладнання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НіК" вказує, що ним на виконання Договору було виконано роботи загальною вартістю 4 122 242,85 грн., а Публічним акціонерним товариством "Київенерго" оплачено такі роботи частково, а саме - у розмірі 3 372 397,03 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з твердженнями позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 749 845,82 грн. Крім того, за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань позивачем нараховано за період з 23.12.2017 по 14.11.2018 3% річних у розмірі 20 153,39 грн. та інфляційні втрати у розмірі 55 505,28 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договорами підряду, а тому спірні правовідносини регулюються Главою 61 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Позивач стверджує, а відповідачем у своєму відзиві не заперечувались такі твердження, що на підставі Договору Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК" виконано роботи загальною вартістю 4 122 242,85 грн., а Публічним акціонерним товариством "Київенерго" прийнято такі роботи.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (частина 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідач не заперечує щодо тверджень позивача про виконання ним робіт вартістю 4 122 242,85 грн., а у суду відсутні підстави для сумніву щодо достовірності цих обставин.

Крім того, між сторонами відсутній спір щодо якості та обсягів виконаних позивачем за Договором робіт.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами було погоджено, що проміжні платежі за виконані будівельно-монтажні роботи та змонтоване обладнання у відповідному місяці проводяться замовником після підписання сторонами актів виконаних робіт за формою КБ-2в, актів приймання-передачі змонтованого обладнання, Довідки КБ-3 у розмірі 80% від суми, зазначеної у довідці КБ-3, з відтермінуванням платежу на 30 календарних днів від дня підписання замовником таких актів (п. 4.4 Договору). Остаточний розрахунок за Договором проводиться замовником після завершення всього комплексу робіт, надання актів виконаних робіт та повного комплекту технічної документації для введення об'єкта в експлуатацію, а також усунення усіх недоробок в процесі приймання виконаних робіт (у разі необхідності) з відтермінуванням платежу на 30 календарних дні з моменту підписання акта приймання об'єкта в експлуатацію. При невиконанні однієї з перерахованих умов остаточний розрахунок не проводиться до усунення підрядником зауважень замовника (п. 4.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково виконано своє зобов'язання з оплати робіт, а саме: у сумі 3 372 397,03 грн.

Фактично спір між сторонами існує щодо визначення моменту, з якого у відповідача виник обов'язок з остаточної оплати виконаних позивачем робіт. Так, позивач стверджує, що відповідач зобов'язаний був оплатити роботи через 30 календарних днів від дати прийняття всього комплексу робіт за Договором, тобто до 30.11.2016 включно. В той час як відповідач вказує, що перебіг строку здійснення остаточних розрахунків за договором не настав, оскільки позивачем не надано доказів підписання сторонами актів приймання об'єктів в експлуатацію.

В свою чергу суд відзначає, що сторонами у пункті 5.12 Договору було передбачено, що здавання-приймання робіт здійснюється відповідно до чинних норм і оформлюється актом КБ-2в.

У пункті 4.7 Договору передбачено, що вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, визначається в порядку, передбаченому чинними нормативними актами, із урахуванням обсягів виконаних робіт підрядником.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Тобто, з системного аналізу наведених правових норм та умов укладеного між сторонами правочину вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо залежності строку оплати за договором саме від моменту підписання сторонами акта КБ-2в та довідки КБ-3.

Відповідачем не заперечується, що за наслідками виконання робіт за Договором вартістю 4 122 242,85 грн. сторонами було складено акти форми КБ-2в за травень, червень, липень, серпень та жовтень 2016 року та довідку КБ-3.

В свою чергу суд вважає за необхідне зазначити, що підписання сторонами акту приймання об'єкту в експлуатацію (за наявності підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт форми КБ-2в за травень, червень, липень, серпень та жовтень 2016 року) не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність акту не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично виконаних підрядником та (як було встановлено судом) прийнятих замовником робіт.

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, визначеного у п.п. 4.4, 4.5 Договору строку оплати виконаних робіт, а також приймаючи до уваги, що останні роботи за Договором були прийняті відповідачем за актом здачі-приймання виконаних робіт форми КБ-2в за жовтень 2016 року, то суд прийшов до висновку, що датою, від якої починає перебіг 30-дений строк відтермінування платежу, є 31.10.2016.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" зобов'язано було здійснити остаточні розрахунки за виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК" роботи до 30.11.2016.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду доказів оплати в повному обсязі виконаних позивачем згідно Договору робіт.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, відповідач є таким, що з 01.12.2016 прострочив виконання свого зобов'язання зі сплати за виконані позивачем згідно Договору роботи та у нього наявна заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК" у розмірі 749 845,82 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В матеріалах справи наявний лист Публічного акціонерного товариства "Київенерго" №42АУ/202/2421 від 20.12.2018, в якому відповідач визнає, що станом на 01.12.2018 за ним обліковується заборгованість з оплати виконаних робіт за Договором, проте вказує, що у нього відсутні кошти на банківських рахунках, а тому пропонує Товариству з обмеженою відповідальністю "НіК" в рахунок погашення заборгованості демонтувати та забрати ВОТЕ і модеми вартістю, еквівалентною заборгованості.

Суд відзначає, що зміна порядку розрахунків за Договором може мати місце виключно за згоди обох сторін Договору, в той час як сам факт звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" до господарського суду міста Києва з даним позовом свідчить про його незгоду з запропонованим відповідачем порядком погашення заборгованості.

Водночас, відсутність у відповідача коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, про що, зокрема, зазначав, Верховний Суд України в своїй постанові від 15.05.2012 у справі №11/446.

З огляду на наведене суд прийшов до висновку, що відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" суми основного боргу у розмірі 749 845,82 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 20 153,39 грн. та інфляційних втрат у розмірі 55 505,28 грн., нарахованих за період з 23.12.2017 по 14.11.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, дійшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 580,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 44 419,50 грн.

В іншій частині, заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати обраховані невірно, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" підлягають частковому задоволенню, а з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 749 845,82 грн., 3% річних у розмірі 7 580,63 грн. та інфляційні втрати у розмірі 44 419,50 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію договору №01-АС про надання правничої допомоги від 05.02.2018, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "Духницького", відповідно до умов якого адвокатське бюро бере на себе зобов'язання надавати правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов'язаний оплатити надану правову допомогу у порядку та строки, обумовлені сторонами.

Згідно з Додатковою угодою №5 від 12.11.2018 сторонами було погоджено, що вартість послуг адвокатського бюро у спорі про стягнення коштів з ПАТ "Київенерго" на користь клієнта складає 20 000,00 грн.

Також, позивачем було долучено до позову розрахунок гонорару за надану правничу допомогу.

Представництво інтересів позивача в підготовчих та судових засіданнях здійснювалось Духницьким Андрієм Миколайовичем. В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_1.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Встановивши обставини, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог та відсутність клопотання відповідача, поданого в порядку ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить суму 19 426,81 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31; ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, кімната 202; ідентифікаційний код 31305795) заборгованість у розмірі 749 845 (сімсот сорок дев'ять тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 7 580 (сім тисяч п'ятсот вісімдесят) грн. 63 коп., інфляційні втрати у розмірі 44 419 (сорок чотири тисячі чотириста дев'ятнадцять) грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 12 027 (дванадцять тисяч двадцять сім) грн. 69 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 19 426 (дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 81 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 04.02.2019.

Суддя Р.В. Бойко