ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа№ 910/10028/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Мартюк А.І.

Власова Ю.Л.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Радигін Є.С.

відповідача - Бернацька О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр"

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.09.2018 р. (повне рішення складено 16.10.2018 р.)

у справі № 910/10028/18 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов`язання укласти додаткові угоди

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Комунальне підприємство "Обласний інформаційно-технічний центр" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про:

- спонукання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до укладення з Комунальним підприємством "Обласний інформаційно-технічний центр" додаткової угоди до договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1295/1718-ТЕ-32 шляхом визнання додаткової угоди до договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1295/1718-ТЕ-32, укладеною в редакції Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

- спонукання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до укладення з Комунальним підприємством "Обласний інформаційно-технічний центр" додаткової угоди до договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1296/1718-БО-32 шляхом визнання додаткової угоди до договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1296/1718-БО-32, укладеною в редакції Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

- спонукання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до укладення з Комунальним підприємством "Обласний інформаційно-технічний центр" додаткової угоди до договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1297/1718-КП-32 шляхом визнання додаткової угоди до договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1297/1718-КП-32, укладеною в редакції Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" від 22.03.2017 р. № 187 та розпорядження Кабінету Міністрів України "Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року" від 04.10.2017 р. № 720-р, вказуючи, що даними актами передбачений обов'язок відповідача укласти договори на купівлю-продаж газу з позивачем.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.09.2018 р. у цій справі відмовлено в задоволенні позову Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Обласний інформаційно-технічний центр" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку постачати природний газ виробнику теплової енергії, тобто позивачу, покладеного на нього постановою Кабінету Міністрів України № 187. Враховуючи, що Законом України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору, відповідач незаконно ухиляється від оформлення договірних взаємовідносин щодо постачання природного газу з 01.04.2018 р. по 31.05.2018 р. для виробництва теплової енергії щодо надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, бюджетним організаціям та іншим споживачам.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 р. апеляційну скаргу Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр" у справі № 910/10028/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Калатай Н.Ф.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/264/18 від 03.12.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10028/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/10028/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 р. справу № 910/10028/18 призначено до розгляду на 28.01.2019 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

13.10.2017 р. між Комунальним підприємством "Обласний інформаційно-технічний центр" (далі - споживач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальником) були укладені договори постачання природного газу: № 1295/1718-ТЕ-32, № 1296/1718-БО-32 та №1297/1718-КП-32 (далі - договори).

Умови укладених між сторонами договорів є аналогічними за змістом.

Відповідно до п. 1 укладених договорів постачальник зобов'язується поставити споживачу у 2017 - 2018 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2 договорів природний газ, що постачається за цими договорами, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Як передбачено п. 2.1 договорів, постачальник передає споживачу з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 17164,0 тис.куб метрів.

Строк дії вказаних договорів з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. ( п. 12.1 договорів).

02.04.2018 р. позивач направив на адресу відповідача лист № 03/04 з пропозицію укласти додаткові угоди до договорів постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1295/1718-ТЕ-32, № 1296/1718-БО-32 та №1297/1718-КП-32 стосовно продовження встановленого договорами періоду постачання природного газу (з 01.04.2018 р. по 31.05.2018 р.) та строку дії договорів (до 31.05.2018 р. включно).

У відповідь на вказану пропозицію відповідач направив на адресу позивача лист № 26-2708/1.2-18 від 17.04.2018 р. Вказаним листом відповідач повернув Комунальному підприємству "Обласний інформаційно-технічний центр" проекти додаткових угод на пролонгацію договорів постачання природного газу без розгляду, у зв'язку з невизначеністю питання щодо правонаступництва за борговими зобов'язаннями Харківського обласного Комунального підприємства "Дирекції розвитку інфраструктури території" за використаний природний газ.

25.06.2018 р. Комунальним підприємством "Обласний інформаційно-технічний центр" на адресу відповідача було направлено лист № 27/06 щодо пролонгації договору постачання природного газу від 13.10.2017 р. № 1296/1718-БО-32 на липень 2018 року.

Листом від 10.07.2018 р. № 26-4329/1.2-18 відповідачем повернуло без розгляду проект додаткової угоди на пролонгацію вказаного договору на липень 2018 року.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, незаконно ухиляється від оформлення договірних взаємовідносин щодо постачання природного газу за період з 01.04.2018 р. по 31.05.2018 р. для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, бюджетним установам та іншим споживачам.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

У відповідності до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Як передбачено ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу" ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб'єктів природних монополій та за принципами вільного вибору постачальника природного газу.

Згідно з ч. 1 ст. 12 вказаного Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору.

Таким чином договір може бути укладений за рішенням суду, проте, лише у випадку існування норм закону, що передбачають обов'язковість укладення такого договору, а право сторін вільно визначати умови договору може бути обмежено тільки тими випадками, коли актом цивільного законодавства передбачено обов'язковість положень цього акту для сторін договору і сторони не вправі відступити від їх положень.

Лише відмова відповідача в укладенні додаткових угод до договорів постачання природного газу не є підставою для застосування можливості врегулювання існуючих відносин сторін щодо поставки газу шляхом укладення додаткових угод з відповідачем.

Як передбачено ч. 2 ст. 179 ГПК України, Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Чинне законодавство України не містить приписів щодо обов'язку укладення позивачем договорів постачання природного газу (в тому числі й додаткових угод) з відповідачем, якщо типова форма договорів постачання газу відсутня.

Постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" від 22.03.2017 р. № 187 та Розпорядження Кабінету Міністрів України "Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року" від 04.10.2017 р. № 720-р не містить безумовного обов'язку для позивача щодо укладення договорів постачання природного газу та як наслідок й спірних додаткових угод виключно з відповідачем.

Посилання скаржника на те, що вказаними постановою та розпорядженням Кабінету Міністрів України передбачений обов'язок відповідача укласти договори на купівлю-продаж газу з позивачем, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки останній не наводить конкретної норми вказаних нормативних актів, яка б прямо зобов'язувала відповідача укласти такого роду додаткові угоди.

Крім того, у позивача наявна заборгованість перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, у зв'язку з тим, що позивач у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" є правонаступником за борговими забов'язаннями Харківського обласного комунального підприємства "Дирекції розвитку інфраструктури території".

Оскільки згідно зі статутом позивача останній здійснює діяльність з виробництва та постачання теплової енергії для споживачів і для здійснення відповідної діяльності володіє ліцензіями і дозволами, які вимагаються згідно з чинним законодавством, тому позивач є суб'єктом відносин у сфері теплопостачання та його діяльність регулюється нормами Закону України «Про теплопостачання».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» у разі, якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Відтак, укладення спірних додаткових угод до договорів постачання природного газу між позивачем та відповідачем у запропонованій редакції суперечить приписам чинного законодавства України, що регулюють порядок постачання газу.

Вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою у липні 2018 року з вимогами визнати укладеними додаткові угоди до договорів постачання природного газу, згідно умов яких природний газ від відповідача до позивача повинен передаватися позивачу у період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року.

Як передбачено ч. 2 ст. 187 ГК України, день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

За змістом ч. 3 ст. 631 ЦК України застосування умов договору на період до його укладення можливе лише у випадку, коли між сторонами вже існували правовідносини до моменту укладення договору.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поставки природного газу та його оплати, тобто не доведено існування між позивачем та відповідачем відповідних господарських правовідносин, у зв'язку з чим, застосування умов спірних додаткових угод до договорів постачання на період до їх фактичного укладення є неправомірним.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Вбачається, що умови спірних проектів додаткових угод до договорів постачання щодо строку дії договору, з огляду на термін постачання газу, не узгоджується з приписами ч. 7 ст. 180 ГК України.

Отже у разі задоволення позову додаткові угоди фактично будуть укладені після спливу строку, наданого постачальнику для виконання обов'язку щодо поставки газу, що позбавить його можливості виконати умови договору належним чином.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про спонукання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до укладення з Комунальним підприємством "Обласний інформаційно-технічний центр" додаткових угод до договорів постачання природного газу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 20.09.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.09.2018 р. у справі № 910/10028/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Комунальне підприємство "Обласний інформаційно-технічний центр".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.02.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді А.І. Мартюк

Ю.Л. Власов