ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Справа № 902/1090/16

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - арбітражний керуючий Томашук М.С.,

відповідача - Неживок І.В.,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року у справі № 902/1090/16 (суддя Лабунська Т.І.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Томашука Миколи Савелійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи № 902/1090/16

за заявою Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.02.2018 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 27.02.2018) позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Томашука М.С. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи №902/1090/16 за заявою Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" про банкрутство задоволено.

Витребувано майно з чужого незаконного володіння та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Роська" повернути Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Довіра" комплекс будівель та споруд, загальною площею 5125,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська" в доход Державного бюджету України 5 700,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Роська" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року у справі №902/1090/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 14.02.2018 у справі №902/1090/16 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою судом апеляційної інстанції постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Роська" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Вінницької області від 14.02.2018 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 у справі №902/1090/16 скасувати.

Постановою Верховного Суду від 21.08.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська" задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 у справі №902/1090/16 скасовано, справу №902/1090/16 направлено на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

При цьому, Верховним Судом в своїй постанові зазначено що:

- дійшовши висновку про задоволення позовних вимог ліквідатора СТОВ "Довіра" арбітражного керуючого Томашука М.С. про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, на підставі ст. 388 ЦК України, враховуючи скасування судового рішення про затвердження Мирової угоди у справі №380/151/16-ц, суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду України від 07.11.2012 щодо наявності/відсутності волі власника на відчуження майна за умовами Мирової угоди;

- у справі №380/151/16-ц предметом позову визначено відшкодування шкоди у розмірі 368 575, 00 грн. на користь ОСОБА_3 з підстав невиконання СТОВ "Довіра" саме попереднього договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 03.06.2014, відтак, в межах саме цього позову судам належало б дати правову оцінку вказаного договору. Проте, ні судом першої, ні апеляційної інстанції не було досліджено та встановлено результати розгляду наведеної справи, враховуючи предмет спору та можливий вплив на вирішення даної справи по суті.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 листопада 2018 року у справі №902/1090/16 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року у справі №902/1090/16; розгляд апеляційної скарги призначено на 17 грудня 2018 року.

Розгляд справи відкладався неодноразово.

Ліквідатор СГТОВ "Довіра" арбітражний керуючий Томашук М.С у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

08 січня 2019 року на адресу апеляційного суду від апелянта надійшли пояснення, в яких, серед іншого, останній просить розглянути питання щодо винесення окремої ухвали по факту незаконних дій судді Господарського суду Вінницької області Лабунської Т.І.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, враховуючи те, що чинним ГПК України не передбачено винесення окремої ухвали по факту незаконних дій судді, не вбачає підстав для його задоволення.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, оскільки останній був належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 21 січня 2019 року явка представників сторін обов'язковою не визнавалась.

Безпосередньо в судовому засіданні представник ТОВ "Роська" та арбітаржний керуючий Томашук М.С. повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника ТОВ "Роська" та арбітражного керуючого Томашука М.С., розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно біржового контракту №407 від 14.09.2006 СТОВ "Довіра" придбала за правилами біржової торгівлі комплекс будівель та споруд, загальною площею 4858,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 20.09.2006р. у справі №2-166/06 за позовом СТОВ "Довіра" в особі директора Якименка Ю.В. до Облагрооб'єднання "Вінницька рада сільгоспвиробників" задоволено позовні вимоги позивача та визнано за ним право власності на комплекс будівель та споруд, загальною площею 4858,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28 вересня 2006 року вказаний комплекс будівель та споруд було зареєстровано на праві власності за СТОВ "Довіра".

У зв'язку з ліквідаційною процедурою СТОВ "Довіра" у справі №902/1090/16, арбітражний керуючий Томашук М.С., при виконанні своїх повноважень, 29 червня 2017 року подав запит до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області для отримання відомостей про наявні в позивача активи, які описувались в податкову заставу.

Немирівська ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області надала ліквідатору акт опису майна №1102 від 13.04.2016, з якого вбачається, що в податковій заставі перебуває комплекс будівель та споруд, загальною площею 4858,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить СТОВ "Довіра".

Враховуючи викладене, ліквідатором було проведено роботу щодо ознайомлення із даним майном, яке належить банкруту та встановлено, що СТОВ "Довіра" не являється власником комплексу будівель та споруд, загальною площею 4858,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 09.03.2016 у справі №380/151/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2014 року між ОСОБА_3 (покупець) та СТОВ "Довіра" (продавець) укладено попередній договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, загальною площею 4858,30кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - попередній договір), згідно умов якого сторони зобов'язалися в майбутньому, в строк - до 01.07.2014, укласти і належним чином оформити договір купівлі - продажу комплексу будівель та споруд (далі - основний договір), на умовах і в порядку, визначених цим договором та діючим законодавством; продавець за цим договором зобов'язався в майбутньому передати у власність покупця комплекс будівель та споруд загальною площею 4858,30 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належний СТОВ "Довіра" на підставі біржового контракту № 407 від 14.09.2006, зареєстрованого 28.09.2006 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №8177703; ціна за об'єкт визначена у розмірі 380 000,00 грн.; сума передоплати за основним договором становить 368 575,00 грн.

У випадку невиконання цього договору або необґрунтованого ухиляння від укладення Основного договору, винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані збитки, а саме - повернути передоплату отриману від покупця на підставі п.3 цього договору та штраф у розмірі 50% договірної ціни основного договору (п.11 попереднього договору).

У зв'язку з невиконанням СТОВ "Довіра" умов попереднього договору, ОСОБА_3 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом про відшкодування йому 368 575,00 грн. шкоди, спричиненої невиконанням попереднього договору та 3 685,75 грн. - судового збору.

За результатом розгляду позовних вимог, ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 09.03.2016 у справі №380/151/16-ц (провадження по справі №2/380/87/16) визнано мирову угоду від 04.03.2016 року між СТОВ "Довіра" та ОСОБА_3, за умовами якої, зокрема, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 368 575,00 грн. СТОВ "Довіра" передає у власність ОСОБА_3 нерухоме майно, що складається з комплексу будівель та споруд, загальною площею 5125,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0304, та належить СТОВ "Довіра" на підставі рішення Третейського суду від 20.09.2006 у справі №2-166/06, загальною вартістю 384 130,00 грн.; сторони мирової угоди визнали 01.07.2014 - датою фактичного набуття ОСОБА_3 у власність нерухомого майна визначеного п.3 вказаної мирової угоди; дана мирова угода після визнання судом, разом з ухвалою суду є підставою для реєстрації в державному реєстрі права власності комплексу будівель та споруд, загальною площею 5125,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

29.03.2016 ОСОБА_3 зареєстрував право власності на майно належне позивачу СТОВ "Довіра" на підставі ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 09.03.2016 у справі №380/151/16-ц про визнання мирової угоди, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 26.02.2018.

30.03.2016 ОСОБА_3 на підставі акту прийому-передачі та оцінки майна від 30.03.2016 передав до статутного капіталу ТОВ "Роська" комплекс будівель та споруд, загальною площею 4858,30 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

01.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І.Г. проведено державну реєстрацію комплексу будівель та споруд, загальною площею 5125,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта, нерухомого майна: 31, номер запису про права власності 14061944) за ТОВ "Роська".

Підставою виникнення права власності на вказане вище нерухоме майно є акт прийому-передачі та оцінки майна від 30.03.2016. Підставою внесення запису до Державного реєстру прав є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29143546 від 07.04.2016.

Співзасновником ТОВ "Роська", із розміром внеску до статутного капіталу товариства 50% в розмірі 618 575,00 грн. є ОСОБА_3, який і є одним із кінцевих бенефеціарних власників товариства.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.11.2017 у справі №380/151/16-ц (провадження №22-ц/780/4693/17) апеляційну скаргу арбітражного керуючого (ліквідатора) Томашука М.С. задоволено частково, ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 09.03.2016р. у справі №380/151/16-ц скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду. При цьому, апеляційним судом Київської області встановлено незаконність вибуття із власності банкрута СТОВ "Довіра" комплексу будівель та споруд, загальною площею 4858,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3

Враховуючи викладене, ліквідатор СГТОВ "Довіра" арбітражний керуючий Томашук М.С. посилаючись на те, що ТОВ "Роська" володіє спірним майном без належних правових підстав поза волею належного власника СТОВ "Довіра", оскільки ухвалу Тетіївського районного суду від 09.03.2016 про затвердження мирової угоди, на підставі якої ОСОБА_3 набув право власності на спірне майно, скасовано, звернувся до суду з позовом про витребування даного майна у ТОВ "Роська" та повернення його у власність СГТОВ "Довіра".

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У спорах про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач належними та допустимими доказами має підтвердити право власності або інше суб`єктивне право володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Відповідно до ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст.388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення ст.388 Цивільного кодексу України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

За змістом зазначеної норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такі висновки Верховного Суду України викладені у постановах від 21.12.2016 у справі №6-2233цс16 та від 18.01.2017 у справі №6-2776цс16.

Отже, оскільки ухвалу Тетіївського районного суду від 09.03.2016 у справі №380/151/16-ц про визнання мирової угоди, на підставі якої ОСОБА_3 набув права власності на спірне майно скасовано, то, як вірно було зазначено судом першої інстанції, ТОВ "Роська" володіє спірним майном без належних правових підстав поза волею належного власника СТОВ "Довіра".

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що Апеляційний суд Київської області, скасовуючи ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.11.2017 у справі №380/151/16-ц, зазначив наступне.

Відповідно до ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов'язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз'яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

За положеннями ч.5 ст.175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.175 ЦПК України, укладена в цивільному процесі угода породжує права та обов'язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.

Визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_3 право власності на комплекс будівель і споруд, який не є предметом спору про відшкодування шкоди, завданої у зв'язку з невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу, суд детально не з'ясував, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема положенням ст.175 ЦПК України, чи стосується вона прав та обов'язків сторін, що випливають із попереднього договору, який нотаріально не посвідчений, і самого предмета позову, чи пов'язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно відповідач, в розумінні положень ст. ст. 635, 655 ЦК України, укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивача, виконав обов'язок по відшкодуванню збитків, завданих у зв'язку необгрунтованим ухилянням від укладення основного договору та чи є дійсна вартість спірного комплексу будівель і споруд співмірною із сумою шкоди, заподіяною позивачу.

Також Апеляційним судом Київської області в постанові від 15.11.2017 у справі №380/151/16-ц зазначено, що судом не враховано, що постановою державного виконавця ВДВС Немирівського РУЮ Білієнко О.В. від 15 квітня 2014 року № 47233078 було накладено арешт на все нерухоме майно СТОВ "Довіра" та оголошено заборону на його відчуження, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 жовтня 2015 року вчинено запис про обтяження № 11792399.

Тобто, Апеляційним судом Київської області у справі №380/151/16-ц встановлено незаконність набуття права власності ОСОБА_3 на спірне майно та незаконність умов мирової угоди між СТОВ "Довіра" та ОСОБА_3

За таких обставин, укладена мирова угода, умови якої порушують законні права третіх осіб не може трактуватись, як воля власника на відчуження майна за такою мировою угодою.

Крім того, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 07.11.2012 чітко встановлено, що мирова угода відповідно до ст.175 ЦПК України, укладається сторонами з метою врегулювання спору і може стосуватись лише прав та обов'язків сторін і предмета позову. В даному випадку, як встановлено ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.11.2017 у справі №380/151/16-ц, предметом позову був не майновий спір стосовно спірного майна, а відшкодування шкоди завданої не виконанням умов попереднього договору, і мирова угода між СТОВ "Довіра" та ОСОБА_3, укладена з порушенням ст.175 ЦПК України, оскільки умови мирової угоди не стосуються предмету позову.

За таких обставин правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 07.11.2012, стосується майнового спору, а у справі №380/151/16-ц предметом позову був не майновий спір, а спір про відшкодування шкоди завданої не виконанням умов попереднього договору, а відтак правова позиція Верховного Суду України від 07.11.2012 щодо наявності/відсутності волі власника на відчуження майна за умовами мирової угоди не є тотожною із даною справою і стосується різних за своєю суттю правовідносин.

Слід зазначити, що ухвалою Тетіївського районного суду від 09.11.2018 у справі №380/151/16-ц відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Вказана ухвала обгрунтована тим, що станом на 09.11.2018 в межах розгляду справи №380/151/16-ц існував предмет спору - відшкодування СТОВ "Довіра" на користь ОСОБА_3 шкоди в зв'язку із невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу спірного майна від 03.06.2014. Предметом спору у даній справі є шкода, заподіяна позивачу в зв'язку з невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу комплексу будівель і споруд від 03 червня 2014 року. Ця шкода на даний час не відшкодована. Не може свідчити про відсутність предмету спору передача позивачу у власність нерухомого майна в АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Тетіївського районного суду від 09.03.2016 року, яка була скасована ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.11.2017 року, а дане майно повернуто у власність відповідача.

Крім того, ухвалою Тетіївського районного суду від 09.11.2018 у справі №380/151/16-ц, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2019, прийнято відмову представника позивача Нежиивка І.В. від позову ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" про відшкодування шкоди. Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" про відшкодування шкоди, завданої в зв'язку з невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу комплексу будівель і споруд від 3 червня 2014 року - закрито.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що станом на день підписання мирової угоди яка укладена між СТОВ "Довіра" та ОСОБА_3, 04.03.2016 існувала заборона на відчуження оспорюваного майна.

Так, постановою державного виконавця ВДВС Немирівського РУЮ Білієнко О.В. від 15 квітня 2014 року № 47233078 було накладено арешт на все нерухоме майно СТОВ "Довіра" та оголошено заборону на його відчуження, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.10.2015 вчинено запис про обтяження №11792399.

Тобто із 15.04.2014 СТОВ "Довіра" було заборонено відчужувати нерухоме майно, а відтак безпідставними є твердження скаржника про наявність будь-якої волі власника на відчуження нерухомого майна, оскільки така воля обмежена Законом шляхом накладення заборони на відчуження майна.

У разі відчуження майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна відомостей про обтяження цього нерухомого майна.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом (ст.12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

За таких обставин, укладена мирова угода суперечить чииному законодавству, а наявність обтяжень нерухомого майна, яке є предметом даної мирової угоди укладеної між СТОВ "Довіра" та ОСОБА_3 у вигляді накладення арешту, обмежує будь-яку волю власника на відчуження такого майна.

З огляду на викладене, СТОВ "Довіра" було обмежено в наявності волі на відчуження нерухомого спірного майна в зв'язку із накладеним арештом.

Вищевказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою із ЄДРРП на нерухоме майно та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.11.2017 у справі №380/151/16-ц.

В зв'язку з викладеним, правова позиція Верховного Суду України від 07.11.2012 щодо наявності/відсутності волі власника на відчуження майна за умовами мирової угоди не є тотожною з даною справою і стосується різних за своєю суттю правовідносин, оскільки майно, яке було предметом розгляду у справі, в якій викладена правова позиція, не перебувало під обтяженнями та арештами, а мирова угода не порушувала законні права та інтереси третіх осіб.

З огляду на викладене та зважаючи на положення статті 388 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд вірно зазначив в оскаржуваній ухвалі, що спірне майно підлягає поверненню СТОВ "Довіра".

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог СТОВ "Довіра" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Томашука М.С. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про неправомірність відстрочення сплати судового збору з огляду на таке.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній з 15.12.2017), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ст.8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п.3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII)").

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

В обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, ліквідатор посилається те, що СТОВ "Довіра" є неплатоспроможним, підприємство визнано банкрутом, знаходиться в ліквідаційній процедурі та не має джерел фінансування для здійснення сплати судового збору на день подання позовної заяви. Зокрема вказує, що залишок коштів на ліквідаційному рахунку становив 80,00 грн., що підтверджується випискою з ліквідаційного рахунку

Таким чином, всупереч вимогам ст.74 ГПК України ліквідатором СТОВ "Довіра" арбітражним керуючим Томашуком М.С. до позовної заяви та клопотання про відстрочення сплати судового збору не додано належних доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору в установленому порядку і розмірі та доказів на підтвердження того, що він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі, протягом визначеного процесуальним законом строку для розгляду поданої арбітражним керуючим заяви.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.8 ст.41 Закону про банкрутство, кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом. З основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до Закону Закону про банкрутство до витрат ліквідатора в ліквідаційній процедурі відносяться, зокрема, витрати по сплаті судового збору.

Статтею 115 Закону про банкрутство врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до вимог ч.4 ст.115 Закону про банкрутство, витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Згідно до ч.5 ст.115 Закону про банкрутство сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Відповідно до ч.6 ст.115 Закону про банкрутство, кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі, й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Відтак, перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.8 Закону України "Про судовий збір", підстав для задоволення клопотання ліквідатора СТОВ "Довіра" арбітражного керуючого Томашука М.С. про відстрочення сплати судового не вбачається.

Судом першої інстанції зазначене враховано не було, внаслідок чого останнім було допущено порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.2 ч.2 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки, вищевказані порушення не призвели до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що ухвала Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роська" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року у справі №902/1090/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/1090/16 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "07" лютого 2019 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.