ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа№ 925/545/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Бавріна І.М. - адвокат

від відповідача: Фетісов Д.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2»

на рішення Господарського суду Черкаської області, ухваленого 31.10.2018, повний текст якого складений та підписаний 26.11.2018

у справі № 925/545/18 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2»

про стягнення 575 106,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням Позовної заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 90-92), яку ухвалою від 26.09.2048 прийнято до провадження, заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 407 973,75 грн. за користування приміщенням, переданим за договором оренди № 09-1049/7 від 19.06.2017 в період з 22.06.2017 по 30.06.2018, пені в сумі 118 793,09 грн., 3% річних в сумі 11 535,05 грн. та інфляційного збільшення суми боргу в сумі 36 804,57 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018, повний текст якого складений та підписаний 26.11.2018, у справі № 925/545/18 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 407 973, 73 грн. боргу, 75 464, 39 грн. пені, 15 831, 58 грн. інфляційних втрат та 6 934 грн. 3% річних, у задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 43 328,70 грн. пені, 20 972,99 грн. інфляційних втрат та 4 600,80 грн. 3% річних відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків по орендній платі, прострочив їх оплату, порушив істотні умови договору, а частково задовольняючи вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних - з того, що розрахунок позивачем виконано з помилками.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції не погодився з доводами представників відповідача щодо того, що датою повернення відповідачем об'єкта оренди вважається дата, коли відповідачем було звільнено приміщення (03.03.2018), оскільки відповідно до вимог спірного договору повернення майна орендарем орендодавцю відбулося за актом приймання-передачі (повернення з оренди) 30.06.2018;

Крім того, суд першої інстанції врахував, що пунктом 4.4. спірного договору сторони встановили, що орендар сплачує орендодавцю орендну плату та інші платежі за цим договором з моменту підписання акту приймання-передачі будівлі уповноваженими представниками сторін до моменту підписання акту приймання-передачі будівлі (повернення будівлі з оренди) уповноваженими представниками сторін згідно з п. 6.1. цього договору.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги правові позиції, викладені у постанові Верховного суду України від 16.03.2016 за реєстраційним номером 56786334, постанові Верховного Суду від 14.02.2018 за реєстраційним номером 72201283 та постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2015 за реєстраційним номером 53146417, які прийняті у зв'язку з переглядом судових рішень у справах про стягнення орендної плати, і які відповідач просить врахувати при розгляді даної справи, оскільки у вказаних справах наявні інші фактичні обставини, що не відповідають обставинам даної справи.

Не погоджуючись з рішенням, 18.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18 та закрити провадження у справі щодо вимог позивача про стягнення основного боргу в сумі 4 639,96 грн., пені в сумі 32 374,13 грн., індексу інфляції в сумі 11 070, 13 грн., 3% річних в сумі 3 066,76 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору та відмовити у задоволенні решти позовних вимог позивача.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на таки саме обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що правовідносини сторін за спірним договором оренди припинились з 03.04.2018, і, відповідно, позивач може вимагати стягнення лише тих орендних платежів, які нараховані до 02.04.2018 включно, а після 03.04.208 позивач має право нараховувати лише інфляцію та 3 % річних на суму заборгованості, які утворилась станом на 02.04.2018.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019 справа № 925/545/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 18.01.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- Товариству з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 31.01.2019;

- роз'яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18;

- призначено справу № 925/545/18 до розгляду на 05.02.2019 о 15:20;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

29.01.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з посиланням на те, що відповідач замовчує підписання 30.06.2018 акту приймання-передачі (повернення з оренди) спірної будівлі, до моменту підписання якого відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату.

Станом на 05.02.2018 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

19.06.2017 позивач як орендодавець та відповідач як орендар уклали договір оренди нежитлового приміщення № 19/06/17 (далі - Договір) (а.с. 18-23), в якому сторони дійшли згоди про те, що позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне користування будівлю, за адресою: Черкаська обл. м. Умань, вул. Європейська, 52, загальною площею - 1583,2 кв. м., яка належить позивачу на праві власності, для використання будівлі для розміщення офісу та/або передання в суборенду, виключно у відповідності до п. п. 2, 3 ст. 774 ЦК України; балансова вартість будівлі складає 8 147 900 грн.

Відповідно до п. 2.1 Договору передача будівлі здійснюється за актом приймання-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною цього Договору, за формою відповідно до додатка 1 до цього Договору.

Будівля вважається переданою в оренду з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі будівлі (п. 2.3).

Згідно з п. 3.1 Договору строк оренди складає 12 місяців з моменту прийняття будівлі орендарем за актом приймання-передачі будівлі. У випадку продовження відповідачем користування будівлею після закінчення строку оренди за договором та за відсутності заперечень позивача протягом одного місяця з дня закінчення строку оренди, направлених у порядку, встановленому п. 10.7 Договору, Договір вважається поновленим на строк 12 (дванадцять) місяців, при цьому загальний строк оренди не може перевищувати 35 місяців.

01.09.2017 сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: Черкаська область, місто Умань, вулиця Європейська, 52 (а.с. 24).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань згідно з цим Договором. Всі зміни й доповнення до цього Договору вважаються дійсними, якщо вони оформлені договорами про внесення змін до цього Договору і підписані сторонами (п.п. 10.1, 10.2).

Згідно з абз. 5 п. 10.7 Договору, кожна із сторін цим підтверджує, що повідомлення сторонами одна одну про будь-які обставини, що виникають протягом дії Договору, проводяться шляхом направлення письмових або електронних звернень, повідомлень, рахунків, на виконання п. 4.2. цього Договору, сканованих копій документів, що оформлюються в процесі виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором, тощо. При цьому, повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони надіслані на адреси, зазначені в п. 11 цього Договору. Сторони визнають офіційними та належним чином направленими повідомлення в електронній формі, якщо такі повідомлення були направлені однією стороною іншій стороні з електронної адреси та на електронну адресу/адреси, зазначені в п. 11 Договору. Сторони підтверджують, що при отриманні письмового або електронного звернення, повідомлення, сторона - одержувач такого звернення/повідомлення зобов'язана направити відповідь іншій стороні у строк не більше трьох робочих днів.

Зі змісту п. 11 Договору слідує, що електронною адресою відповідача є: .

У п. 10.3 Договору сторонами погоджено, що кожна із сторін має право розірвати цей Договір у односторонньому порядку, повідомивши про це іншу сторону за один місяць до дня розірвання Договору. При цьому, сторони підтверджують, що останнім днем строку оренди за цим Договором вважається тридцятий день з моменту направлення у відповідності до п. 10.7. цього Договору повідомлення про розірвання.

Листами № 005 від 05.03.2018 та № 037 від 02.04.2018 (а. с. 58-59), а також електронним листом від 03.03.2018, направленим на адресу (а.с. 25), позивач повідомив відповідача про необхідність звільнити орендоване приміщення та повернути об'єкт оренди позивачу у строк не пізніше 04.04.2018 в порядку п. 10.3 Договору та сплатити наявну заборгованість по орендній платі.

Відповідач проти отримання вказаних листів не заперечує, зазначивши в відзиві на позов (а.с. 68-69), що вважає 02.04.2018 останнім днем строку оренди, і що саме до вказаної дати він зобов'язаний сплачувати орендну плату, а з 03.04.2018 Договір є розірваним.

Позивач у відповіді на відзив на позову заяву (а.с. 119-121) заперечив проти припинення Договору 02.04.2018, зазначивши про те, що датою припинення Договору є дата підписання сторонами акту приймання-передачі будівлі з орендного користування, а відтак, саме до вказаної дати відповідач має обов'язок сплачувати орендну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір оренди, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 651 ЦК України встановлює, що:

- зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1);

- у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3).

Згідно із ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ст. 795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до п. 5.3.9 Договору відповідач зобов'язаний у разі закінчення строку оренди повернути будівлю позивачу у визначений Договором строк.

Згідно з п. 6.1 Договору в останній день строку оренди відповідач зобов'язаний звільнити будівлю та передати позивачу будівлю за актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Будівля вважається фактично переданою позивачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п. 6.2).

25.06.2018 позивач направив лист № 21-1/3-104 (а. с. 72) особам у будівлі ПАТ «Промінвестбанк» за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Європейська, 52, у якому повідомив про розірвання Договору та вимагав в строк 15 календарних днів, з моменту отримання цього повідомлення, звільнити всі приміщення, що займають суборендарі та треті особи в приміщені банку.

30.06.2018 (після відкриття провадження у справі № 925/545/18) позивачем та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі (повернення з оренди), згідно з яким орендодавець прийняв з оренди в орендаря нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Європейська, 52, загальною площею 1583,2 кв. м., і є об'єктом договору оренди нежитлового приміщення від 19.06.2017 року № 19/06/17 (а. с. 96).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У розділі 4 Договору сторонами погоджені орендна плата та порядок розрахунків, зокрема:

- орендна плата за користування будівлею в місяць складає 126 656,00 грн., у тому числі ПДВ, нарахований у відповідності до чинного законодавства України (п. 4.1);

- щомісячно відповідач сплачує орендну плату в розмірі, передбаченому в п. 4.1., крім того, відшкодовує позивачу фактичні витрати, пов'язані з утриманням будівлі та прибудинкової території (п. 4.2);

- щомісячно не пізніше 20 числа, позивач нараховує орендну плату та виставляє рахунки у паперовій формі, а відповідач оплачує рахунки протягом 5 робочих днів з дня їх отримання в порядку, визначеному у п. 10.7 цього Договору (п. 4.2.1);

- відповідач на підставі виставлених позивачем рахунків протягом 5 робочих днів, з дня їх отримання в порядку, визначеному у п. 10.7. цього Договору, відшкодовує фактичні витрати орендодавця по комунальним послугам та іншим послугам, пов'язаним з утриманням будівлі і прибудинкової території, а саме: газопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення, плата за землю (п.4.2.2);

- розмір орендної плати та інших платежів за цим Договором за неповний календарний місяць користування будівлею нараховується пропорційно фактичній кількості календарних днів у місяці, в якому відбулося користування будівлею (п. 4.3);

- відповідач сплачує позивачу орендну плату та інші платежі за цим Договором з моменту підписання акту приймання-передачі будівлі уповноваженими представниками сторін до моменту підписання акту приймання-передачі будівлі (повернення будівлі з оренди) уповноваженими представниками сторін згідно з п.п. 6.1. цього Договору (п. 4.4);

- орендна плата індексується кожні шість місяців на офіційний індекс інфляції, який публікується Державною службою статистики України, за попередні шість місяців, при цьому сторони погоджуються, що індексація розміру орендної плати не потребує внесення змін до цього Договору. Відлік шестимісячного періоду розпочинається з місяця, в якому будівля передана в оренду (п. 4.5);

- сторони узгоджують, що підписання акту приймання-передачі є підтвердженням факту настання права строкового платного користування будівлею з дня його підписання упродовж всього періоду оренди та додаткового підтвердження шляхом складання щомісячних актів наданих послуг не потребує (п. 4.11).

Отже, виходячи зі змісту п. 4.4. Договору, який в силу приписів ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами, відповідач має сплачувати позивачу орендну плату та інші платежі за цим Договором до моменту підписання акту приймання-передачі будівлі (повернення будівлі з оренди) уповноваженими представниками сторін згідно з п. 6.1 Договору.

Враховуючи, що відповідний акт приймання-передачі будівлі (повернення будівлі з оренди) був підписаний 30.06.2018, саме до вказаної дати відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу орендну плату.

При цьому колегія суддів враховує, що позивачем на спростування доводів відповідача щодо моменту припинення Договору надано суду договір суборенди нежитлового приміщення № 1709/-17 від 01.09.2017, укладений відповідачем із фізичною особою-підприємцем Горборуковою Ольгою Сергіївною, та докази сплати нею відповідачу орендної плати за суборенду приміщень включно по червень 2018 року, що підтверджує користування суборендарем, а, відповідно, і орендарем (відповідачем), приміщенням, яке є об'єктом Договору, по червень 2018 року.

Щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача майнових вимог слід зазначити таке.

Як слідує з наявних в матеріалах справи документальних доказів, відповідно до п. 4.2.1 Договору позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури з призначенням платежу: оренда приміщень та відшкодування орендної плати за користування земельною ділянкою (із зазначенням періоду, за який виставлено рахунок-фактуру), які останній мав оплачувати в установлені Договором строки, але свої зобов'язання протягом дії Договору виконував не в повному обсязі і з порушенням встановлених строків.

З розрахунку заборгованості по Договору, доданого позивачем до Позовної заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 94-95), слідує, що всього в рахунок оплати за оренду приміщення та відшкодування орендної плати за користування земельною ділянкою позивачем було виставлено відповідачу рахунків на загальну суму 1 514 187,29 грн., з яких відповідачем оплачено 1 106 213,54 грн.

Таким чином, позивач рахує за відповідачем за період з 22.06.2017 по 30.06.2018 заборгованість з орендних платежів за Договором в сумі 407 973,75 грн. (1 514 187,29 - 1 106 213,54) та з нарахованих на вказану суму боргу пені в сумі 118 793,09 грн., 3% річних у сумі 11 535,05 грн. та інфляційного збільшення суми боргу в сумі 36 804,57 грн.

Відповідач у наданих суду власних розрахунках заборгованості (а.с. 116-118, 233-238) визнає оплату за Договором у сумі 1 106 213,58 грн., що на 0,04 грн. більше за суму позивача, тобто фактично визнає здійснення оплати за Договором в заявленому позивачем розмірі - 1 106 213,54 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З огляду на детальне дослідження вищезгаданих розрахунку заборгованості по Договору, доданого позивачем до Позовної заяви про уточнення позовних вимог, та розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів справи відповідачем, враховуючи, що обидві сторони фактично визнали перерахування відповідачем позивачу за Договором саме 1 106 213,54 грн., а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, вказані обставини визнаються судом доведеними, незважаючи на відсутність в матеріалах справи відповідних платіжних доручень.

Водночас, якщо позивач зараховує всі платежі, які надійшли в оплату за Договором (на загальну суму 1 106 213,54 грн.), в рахунок погашення основного боргу, то відповідач в рахунок оплати основного боргу зараховує лише 1 043 853,54 грн., а решту здійснених ним платежів розподіляє таким чином:

- 32 374,13 грн. - в рахунок оплати заборгованості з пені, яка за розрахунком відповідача дорівнює саме такій сумі і погашена відповідачем за платіжними дорученнями № 217 від 04.06.2018, № 219 від 07.06.2018 та № 218 від 18.06.2018;

- 11 070,13 грн. - в рахунок інфляційного збільшення суми боргу, який за розрахунком відповідача дорівнює саме такій сумі і погашений відповідачем за платіжним дорученням № 218 від 18.06.2018;

- 3 066,76 грн. - в рахунок оплати заборгованості з 3% річних, яка за розрахунком відповідача дорівнює саме такій сумі і погашена відповідачем за платіжним дорученням № 218 від 18.06.2018;

- 15 849,02 грн. відповідач вважає коштами, безпідставно сплаченими ним за Договором за платіжними дорученнями № 218 від 18.06.2018 та № 225 від 23.06.2018.

Однак колегія суддів вважає правомірним зарахування позивачем всіх платежів в рахунок погашення основного боргу, адже згідно з розрахунком заборгованості по Договору, доданим позивачем до Позовної заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 94-95), платежі в платіжних дорученнях №№ 217 від 04.06.2018, 219 від 07.06.2018, 218 від 18.06.2018 та 225 № 23.06.2018 перераховані з призначенням платежу саме в оплату оренди приміщення та на відшкодування орендної плати за користування земельної ділянки, в той час як відповідачем не надано належних та допустимих доказів іншого.

За таких обставин, несплаченою залишилась заборгованість з орендних платежів за Договором сумі 407 973,75 грн. (1 514 187,29 - 1 106 213,54).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати платежів в розмірі 407 973,75 грн. в порядку та в строки, встановлені Договором, тому суд першої інстанції правомірно визнав законними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу на зазначену суму. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог залишається без змін.

При цьому, колегія суддів вважає вірними посилання суду першої інстанції на те, що правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 за реєстраційним номером 56786334, постанові Верховного Суду від 14.02.2018 за реєстраційним номером 72201283 та постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2015 за реєстраційним номером 53146417, які відповідач просить врахувати при розгляді даної справи, прийняті у зв'язку з переглядом судових рішень у справах про стягнення орендної плати, у яких наявні інші фактичні обставини, що не відповідають обставинам даної справи.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 118 793,09 грн. 3 % річних в сумі 11 535,05 грн. та інфляційних втрат в сумі 36 804,57 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов'язку з оплати наданих за Договором у спірний період послуг, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Згідно з п. 8.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та винна сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим збитки.

У п. 8.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення строку сплати орендної плати та/або інших платежів за цим Договором відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період сплати пені, від суми боргу за кожен день прострочення. Пеня нараховується орендодавцем починаючи з дня фактичного виникнення обставин, які є підставою для її нарахування, і до дня фактичного припинення таких обставин, при цьому сторони погоджуються, вказані строки нарахування пені є такими, що погоджені сторонами за договором у розумінні ст. 232 Господарського кодексу України.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, проте в п. 8.2 Договору сторонами фактично погоджено, що пеня нараховується за весь час прострочення виконання зобов'язань по сплаті орендної плати та/або інших платежів за цим Договором.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність помилок у розрахунках пені, інфляційних втрат та 3 % річних, виконаних позивачем, частково задовольнив вказані вимоги за розрахунком суду.

Однак судом першої інстанції в рішенні не зазначено, яких саме помилок припустився позивач, та не наведено розрахунків суду, виходячи з яких судом першої інстанції частково задоволені вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, в той час як колегія суддів не знайшла помилок у розрахунках пені, інфляційних втрат та 3 % річних, виконаних позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені в сумі 118 793,09 грн. 3 % річних в сумі 11 535,05 грн. та інфляційних втрат в сумі 36 804,57 грн. підлягають задоволенню за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає змін.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мало місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18 підлягає зміні, позов задовольняється повністю - стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 407 973,75 грн., пеня в сумі 118 793,09 грн., 3% річних в сумі 11 535,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 36 804,57 грн.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з позовом покладаються на відповідача.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2» задоволенню не підлягає, витрати за її подачу покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьпромжитлобуд-2» (20000, Черкаська область, м. Христинівка, вул. Калініна, буд. 37-А, ідентифікаційний код 33133679) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, ідентифікаційний код 00039002) основний борг в сумі 407 973 (чотириста сім тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 75 коп., пеню в сумі 118 793 (сто вісімнадцять тисячі сімсот дев'яносто три) грн. 09 коп., 3% річних в сумі 11 535 (одинадцять тисяч п'ятсот тридцять п'ять) грн. 05 коп., інфляційні втрати в сумі 36 804 (тридцять шість тисяч вісімсот чотири) грн. 57 коп. та витрати по сплаті судового забору в сумі 8 626 (вісім тисяч шістсот двадцять шість) грн. 60 коп.

3. Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.»

4. Поновити дію Рішення Господарського суду Черкаської області від 31.10.2018 у справі № 925/545/18.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/545/18.

Повний текст постанови складено: 11.02.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк