ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа№ 910/8265/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Омельченко В.М. - адвокат

від відповідача 1: Федорін І.В. - представник за довіреністю № 7-5/66 від 04.01.2019

від інших учасників судового процесу: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2018, повний текст якої складений 03.12.2018

у справі № 910/8265/16 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МБК»

до 1. Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

2. Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області

3. Державної казначейської служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про стягнення 4 144 570,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2018, повний текст якої складений 03.12.2018, у справі 910/8265/16 в задоволенні заяви Головного територіального управління юстиції у Київській області про поворот виконання судового рішення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що провадження у справі в частині вимог про стягнення майнової шкоди в сумі 4 144 570,55 грн. було закрито у зв'язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України саме через фактичне задоволення Державною казначейською службою України (відповідачем 3) вказаних грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МБК» (позивача), з огляду на що підстави для задоволення заяви Головного територіального управління юстиції у Київській області про поворот виконання судового рішення та стягнення вказаної суми з позивача відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою, 13.12.2018 Головне територіальне управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/8265/16 та прийняти нове судове рішення, яким заяву про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі 910/8265/16 задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що спірна ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- при закритті провадження у справі № 910/8265/16 Господарський суд міста Києва керувався лише висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.03.2018, якою вказану справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції, без всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів та з'ясування обставин, викладених у позові, керуючись виключно відповідною заявою позивача, не дослідивши при цьому підстави сплати Державною казначейською службою України коштів в сумі 4 144 570,55 грн., та не надано належної оцінки наявності підстав для закриття провадження у справі, зокрема, чи дійсно відсутні неврегульовані питання між сторонами, а також подальших наслідків прийнятого судом рішення;

- зі спірної ухвали вбачається, що сплата Державною казначейською службою України коштів в сумі 4 144 570,55 грн. розцінена судом як визнання відповідачем позовних вимог позивача та поновлення, у такий спосіб, прав останнього, проте вказана сплата відбулась у зв'язку з існуванням, на період сплати коштів, рішення суду у цій справі, яке набрало законної сили та підлягало виконанню, проте після перегляду рішення Верховним Судом та закриття за результатами нового розгляду провадження у справі № 910/8265/16 за результатами нового розгляду, правова підстави для сплати вказаних коштів відпала, та, як наслідок, виникли підстави для застосування повороту виконання судового рішення.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2019 справа № 910/8265/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 17.01.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/8265/16;

- встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 31.01.2019;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- розгляд справи № 910/8265/16 призначено на 05.02.2019 о 12:40;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

28.01.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з посиланням на те, що доводи апелянта зводяться до допущених першої інстанцією, на думку апелянта, порушень при постановленні ухвали про закриття провадження від 16.05.2018, тоді як рішенням, яке оскаржується, є ухвала від 28.11.2018 про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання рішення, проте законність та обґрунтованість ухвали від 16.05.2018 вже переглядалась і досліджувалась судом апеляційної інстанції, а у винесеній постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018, якою вказану ухвалу залишено без змін, зазначено про те, що судом першої інстанції було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовані норми чинного законодавства.

28.01.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з посиланням на те, що саме задоволення грошових вимог позивача стало підставою для закриття провадження у справі, а відтак, правові підстави для повороту виконання рішення суду відсутні.

Станом на 05.02.2019 інших відзивів на апеляційну скаргу, клопотань та пояснень до суду не надходило.

Відповідачі 2, 3 та третя особа представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідачів 2, 3 та третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача 1 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача 1 та позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Позов у цій справі було заявлено про стягнення з Державного бюджету України 7 972 280,16 грн. майнової шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю головного державного виконавця та керівника відповідача 1 під час виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04.11.2010 у справі № 754-17450/13-ц в сумі 4 144 570,55 грн., 3 % річних в сумі 408 438,91 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 419 270,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017, у справі № 910/8265/16 позов задоволено частково, до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача присуджено 4 144 570,55 грн. майнової шкоди, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 у справи № 910/8265/16 скасовано в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 4 144 570,55 грн. майнової шкоди, справу у відповідній частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, у решті зазначені рішення і постанову залишено без змін.

За наслідками нового розгляду справи в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 4 144 570,55 грн. майнової шкоди Господарськими судом міста Києва винесено ухвалу від 16.05.2018, якою провадження у справі в цій частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 т. 231 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Вказану ухвалу залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 (апеляційна скарга відповідача 1) та від 17.09.2018 (апеляційна скарга відповідача 2).

В листопаді 2018 року Головне територіальне управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про поворот виконання судового рішення (в порядку ст. 333 ГПК України) (а.с. 21-25 т. 5), в якій просило допустити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 по цій справі шляхом стягнення з позивача до Державного бюджету України - стягувач Державна казначейська служба грошових коштів у розмірі 4 144 570,55 грн. та видати відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2018, повний текст якої складений 03.12.2018, у справі 910/8265/16 в задоволенні заяви Головного територіального управління юстиції у Київській області про поворот виконання судового рішення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що провадження у справі в частині вимог про стягнення майнової шкоди в сумі 4 144 570,55 грн. було закрито у зв'язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України саме через фактичне задоволення Державною казначейською службою України (відповідачем 3) вказаних грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МБК» (позивача), з огляду на що підстави для задоволення заяви Головного територіального управління юстиції у Київській області про поворот виконання судового рішення та стягнення вказаної суми з позивача відсутні.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції вірним з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 333 ГПК України суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (п. 5 ст. 333 ГПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 333 ГПК України, до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

З матеріалів справи слідує, що при прийнятті рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 у справі № 910/8265/16, якими були задоволені вимоги позивача в частині стягнення майнової шкоди в сумі 4 144 570,55 грн., суди виходили з того, що вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Переглядаючи в касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій у справі № 910/8265/16, Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 не висловив заперечень щодо встановлених у справі фактичних обставин та застосованих матеріальних норм, однак вказав на порушення процесуальних норм, а саме:

- при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються, зокрема, найменування сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум (п. 1 ч. 2 ст. 84ГПК України в редакції до 15.12.2017);

- наказ господарського суду має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 117 ГПК України в редакції до 15.12.2017),

зазначивши про те, що оскільки судом було стягнуто грошові кошти з державного бюджету, то таке судове рішення не може бути виконано, а права позивача, якщо вони були порушені, не можуть бути захищені у визначений судом спосіб; судами не були досліджені належним чином докази і обставини справи стосовно визначення сторони, з якої, на думку суду, мала б стягуватися грошова сума (боржника).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018, залишеною без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 (апеляційна скарга відповідача 1) та від 17.09.2018 (апеляційна скарга відповідача 2), закрито провадження у справі № 910/8265/16 в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача на підставі п. 2 ч. 1 т. 231 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки майнову шкоду 4 144 570,55 грн. платіжними дорученнями № 2323 від 14.12.2017 на суму 2 025 627,72 грн., № 37 від 23.01.2018 на суму 335 860,00 грн., № 128 від 14.02.2018 на суму 1 640 548,00 грн. та № 351 від 22.03.2018 на суму 142 534,83 грн. (а.с.54-57 т.4) Державна казначейська служба України перерахувала на рахунок позивача з призначенням платежу: часткове відшкодування матеріальної шкоди згідно наказу ГС м. Києва від 16.06.2017 № 910/8265/16 отримувач ПАТ «Піреус Банк МБК».

Про вказані обставини суду повідомив позивач листом вих. № 1234/04-ІІІ від 20.04.2018 (а.с.53 т.4).

Приймаючи ухвалу від 16.05.2018 у цій справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обов'язок державної виконавчої служби перерахувати позивачу стягнені у виконавчому провадженні № 30903998 грошові кошти в сумі 4 144 570,55 грн. встановлений ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2013 у справі № 754-17450/13-ц, яка набрала законної сили та підлягає обов'язковому виконанню, а відтак, скасування Верховним Судом рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у даній справі з тієї підстави, що судом не було зазначено особу, яка є платником вказаних коштів, не спростовує та не виключає право позивача на отримання вказаних коштів, та з того, що з урахуванням зауважень Верховного Суду про невизначення судом першої інстанції особи боржника грошові кошти позивачу було сплачено саме Державною казначейською службою України.

Отже, закриваючи оспореною ухвалою від 28.11.2018 провадження у справі № 910/8265/16, суди виходили саме з того, що позивач отримав 4 144 570,55 грн. майнової шкоди, яка фактично є тією сумою, яку заявник просить повернути в поворот виконання рішення суду у цій справі, правомірно, що встановлено судовим рішенням, а саме ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/8265/16.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Головного територіального управління юстиції у Київській області про поворот виконання судового рішення.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що доводи апеляційної скарги стосуються саме правомірності винесення Господарським судом міста Києва ухвали від 16.05.2018 у справі № 910/8265/16, проте правомірність винесення вказаної ухвали вже була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, за наслідками якого Київським апеляційним господарським судом винесено постанови від 18.07.2018 (апеляційна скарга відповідача 1) та від 17.09.2018 (апеляційна скарга відповідача 2), та, відповідно, не можуть бути предметом розгляду під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2018.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Отже, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судове рішення у справі № 910/8265/16 (ухвала від 16.05.2018) не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, зокрема ухвала від 28.11.2018 у цій же справі, не може їй суперечити.

Підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/8265/16 та для задоволення апеляційної скарги Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відсутні.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на Головне територіальне управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/8265/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/8265/16 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8265/16.

Повний текст постанови складено: 11.02.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець