СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2019 р. Справа № 922/1370/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №04/12 від 04.12.2018,

відповідача - ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-26/5585 від 08.10.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП 001834 від 27.09.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх.№864 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2018, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аюповою Р.М., час проголошення рішення - 13:08год., дата складання повного тексту рішення - 01.10.2018, у справі №922/1370/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський велосипедний завод", м. Харків,

до Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків,

про розірвання додатку до договору

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Харківський велосипедний завод" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерної компанії "Харківобленерго", в якому просить суд визнати укладеною угоду про розірвання додатку №3.1 від 01.03.2016 до договору про постачання електричної енергії №243 від 14.03.2005, в редакції, запропонованій позивачем.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що він позбавлений права розраховувати на дозволену до використання потужність, зазначену у додатках №3.1 та №10 в редакції від 19.01.2015, необхідну для забезпечення потреб його електроустановок, що є підставою для розірвання у судовому порядку додатку №3.1 в редакції від 01.03.2016. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.09.2018 у задоволенні позову відмовлено частково; ухвалено розірвати додаток №3.1 від 01.03.2016 до договору про постачання електричної енергії №243 від 14.03.2005, укладеного між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Приватним акціонерним товариством "Харківський велосипедний завод"; стягнуто з Акціонерного товариства "Харківобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський велосипедний завод" 1 762, 00грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що встановлення електричної дозволеної потужності 2 527, 5кВт в додатку №3.1 від 01.03.2016 без дотримання передбаченого пунктом 8.1.5. договору порядку коригування потужності спричиняє шкоди майновим правам та інтересам позивача. Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, підтверджуючих зменшення сумарної потужності, встановленої 19.01.2015 у розмірі 10 005 кВт., до 2 527,5 кВт. за період з 19.01.2015 до 01.03.2016 через приєднання до електромереж позивача інших субспоживачів з виділенням ним потужності, наявні підстави для розірвання додатку №3.1. від 01.03.2016, який є наслідком істотного порушення відповідачем умов договору, що позбавляє позивача можливості отримувати ту величину дозволеної до використання електричної потужності, на яку він розраховував під час підписання додатку №3.1. від 19.01.2015.

Враховуючи викладене та те, що нормами чинного законодавства не передбачено такої форми захисту, як визнання укладеною угоди про розірвання додатку до договору в судовому порядку, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині вимог позивача щодо визнання укладеною угоди про розірвання Додатку № 3.1 від 01.03.2016 до договору про постачання електричної енергії № 243 від 14.03.2005 в редакції, запропонованій позивачем у справі. За таких обставин, місцевим господарським судом зроблено висновок, що позовні вимоги ПрАТ "Харківський велосипедний завод" підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення та невірне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2018 в частині розірвання додатка №3.1 від 01.03.2016 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; судові витрати просить покласти на позивача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при підписанні додатку №3.1 від 01.03.2016 позивач усвідомлював та був обізнаний про встановлену величину дозволеної потужності; укладення додатку №3.1 від 01.03.2016 свідчить про відмову позивача від дозволеної потужності, яка була передбачена додатком №3.1 від 19.01.2015. Як вказує апелянт, позивач не позбавлений права замовити збільшення дозволеної потужності до необхідної розрахункової величини в АТ "Харківобленерго" в порядку визначеним розділом ІV Кодексу систем розподілу. Апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем майнових інтересів позивача щодо отримання електричної енергії для забезпечення потреб його електроустановок, а також факту існування "значної міри" позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Харківобленерго" на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2018 у справі № 922/1370/18; встановлено позивачу строк до 20.11.2018 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 06.12.2018 об 11:30год.

20.11.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1390), зазначає, що посилання відповідача на доведення позивачу листом від 26.01.2016 загальної дозволеної потужності для електропостачання ПрАТ "Харківський велосипедний завод" по всіх точках обліку в розмірі 2 012, 5кВт є недоречними, оскільки в даному листі йде мова лише про один із обєктів позивача підстанцію 110/6 "Велозаводська", отже, даний лист не підтверджує всієї сумарної дозволеної потужності для електропостачання позивача. На думку позивача, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду в оскаржуваному рішенні від 20.09.2018.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2018, у звязку з лікарняним судді Бородіної Л.І., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.12.2018 представник апелянта оголосила доводи апеляційної скарги.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Після заслуховування представників сторін протокольно оголошено про перерву у судовому засіданні до 10:00год. 29.01.2019.

О 10:24год. 29.01.2019 судове засідання продовжено; після перерви представники апелянта і позивача надали відповіді на запитання головуючого судді.

Після заслуховування представників сторін протокольно оголошено про перерву у судовому засіданні до 11:00год. 01.02.2019.

Об 11:10год. 01.02.2019 судове засідання продовжено; після перерви представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2018 без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники сторін у судовому засіданні висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, з огляду на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду відповідно до статті 273 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, між Публічним акціонерним товариством "Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського", яке в подальшому змінило свою назву на Приватне акціонерне товариство Харківський велосипедний завод (позивач, споживач) та Акціонерною компанією "Харківобленерго", яке в подальшому змінило свою назву на Акціонерне товариство "Харківобленерго" (відповідач, постачальник) був укладений договір про постачання електричної енергії №243 від 14.03.2005 (договір), який відповідно до додаткової угоди про внесення змін до договору про постачання електричної енергії був викладений у редакції від 19.01.2015 з відповідними додатками, які є невід'ємними частинами договору, у тому числі додаток №3.1. Перелік місць встановлення розрахунків приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію.

Відповідно до розділу 1 Предмет договору у редакції додаткової угоди від 19.01.2015, приєднана потужність у точці підключення зазначена у додатку № 3.1. Перелік місць встановлення розрахунків приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію.

Додатком №3.1. "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" у редакції від 19.01.2015 сторонами узгоджена та встановлена сумарна дозволена до використання потужність 10 015кВт.

До матеріалів справи наданий додаток №3.1. "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" в редакції від 01.03.2016, відповідно до якого встановлена сумарна дозволена до використання потужність 2 527, 5кВт.

Відповідно до пункту 8.1.5 у редакції додаткової угоди про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №243 від 19.01.2015, споживач має право приєднувати нових субспоживачів до власних технологічних мереж в межах дозволеної потужності. У таких випадках дозволена потужність споживача за цим договором має бути зменшена на величину приєднаної потужності нових субспоживачів.

Листами №04125 від 28.12.2016 та №04125-15 від 30.01.2017 споживач звертався до постачальника з проханням про коригування додатку №3.1. до договору, у зв'язку із виділом потужності в розмірі 400кВт на користь субспоживача - ОСМД "Парковий квартал".

Як зазначає позивач, у відповідь постачальник повідомив споживача про загальну дозволену потужність лише в розмірі 2 127, 5кВт, що, на думку позивача, не відповідає раніше дозволеній загальній потужності 10 015кВт., з урахуванням зменшення потужності на кількість сумарної потужності приєднаних субспоживачів

Обґрунтовуючи загальний розмір дозволеної потужності в обсязі 2 127, 5кВт, постачальник посилається на Додаток № 3.1. від 01.03.2016 із зазначеною в ньому загальною потужністю 2 527, 5кВт.

Не погоджуючись з запропонованим відповідачем загальним розміром потужності 2 127, 5кВт, з урахуванням необхідності виділення потужності в розмірі 400кВт також і для нового субспоживача ОСМД "Парковий квартал", ПАТ "ХВЗ" звернувся до АК "Харківобленерго" з листом №04 від 24.01.2017, в якому повідомив про існуючий раніше розмір дозволеної потужності та її розподіл на п/с 110/6 кВ "Велозаводська" 4 300, 00кВт та п/с 110/6 "Серп і молот" 5 200кВт та про переведення потужності з п/с 110/6 "Серп і молот" 5 200кВт на п/с 110/6 кВ "Велозаводська" станом на 19.01.2017.

Крім того, у даному листі позивач просив роз'яснити причину зменшення потужності з урахуванням кількості приєднаних субспоживачів.

Як зазначає позивач, він звертався до відповідача з листом про розірвання додатку №3.1. від 01.03.2016 (лист №4125/21 від 23.04.2018), шляхом підписання угоди про розірвання, доданої до цього листа, через те, що сумарна дозволена до використання потужність, зазначена в додатку № 3.1. від 01.03.2016, не відповідає фактичній сумарній потужності, що існувала на дату укладання цього додатку.

Зазначена угода про розірвання була залишена відповідачем без підписання, про що останній повідомив в своєму листі №46е-03/05-12350 від 08.05.2018.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом щодо розірвання Додатку № 3.1. до Договору від 01.03.2016 шляхом підписання угоди про розірвання в наведеній у позовній заяві редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підписання додатку №3.1. від 01.03.2016 є наслідком порушення пункту 8.1.5 договору в редакції додаткової угоди від 19.01.2015 та підпункту 25 пункту 10.2 „Правил користування електричною енергією, що затверджені Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 №28, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача з позовом до суду.

Апеляційним господарським судом встановлено, що за умовами договору у редакції додаткової угоди від 19.01.2015, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку 3.1. "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Листом від 26.01.2016 (т.1 а.с.28), який передував укладенню додатку №3.1 від 01.03.2016, відповідачем до відома позивача було доведено, що дозволена потужність для електропостачання ПрАТ "ХВЗ ім. Петровського" складає 2 012, 5кВт від підстанції 110/6кВ "Велозаводська".

Згідно матеріалів справи, у лютому 2017 року позивач звернувся до відповідача з листом (т.1 а.с.27) щодо коригування і підписання додатку №3.1 до договору №0243 від 14.03.2005 у звязку із необхідністю виділенням потужності в розмірі 400кВт для приєднання нового субспоживача - ОСМД "Парковий квартал".

На лист позивача відповідачем 06.02.2017 був надісланий проект скоригованого в частині потужності додатка 3.1. до договору (т.1 а.с.30).

Проект скоригованого в частині потужності додатка 3.1. до договору у матеріалах справи відсутній.

Проте, судом у справі 922/843/17 встановлено, що АК "Харківобленерго" було скориговано ПрАТ "ХВЗ ім. Петровського" дозволену потужність з урахуванням виділених 400кВт для ОСМД "Парковий квартал".

У березні 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом (т.1 а.с.31), в якому зазначає, що згідно додатку №3.1. від 19.01.2015 загальна дозволена до використання потужність була встановлена для споживача у розмірі 10 015кВт. Просить повідомити про повне найменування та кількість усіх субспоживачів, приєднаних до електромереж споживача за період з 14.03.2005 до цього часу, а також сумарну величину приєднаної потужності цих субспоживачів.

У відповідь відповідач зазначив, що уся запитувана споживачем інформація зазначена у додатках до договору (т.1 а.с.166).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг).

Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною першою статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) на дату виникнення спірних правовідносин регулювались Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (далі - Правила).

Дія цих Правил поширювалась на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення) (абзац другий пункту 1.1 Правил).

Відповідно до пунктів 1.3., 1.6. Правил (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктами 5.5., 5.6., 5.7. Правил визначено, що договір про постачання електричної енергії містить такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей: 1) найменування постачальника електричної енергії та споживача; 2) місце і дату укладення Договору про постачання електричної енергії; 3) договірні величини споживання електричної енергії, договірні величини споживання електричної потужності (помісячно); 4) величини дозволеної та приєднаної потужності; 5) клас напруги споживача за точкою продажу, порядок застосування тарифів на електричну енергію, що використовується на потреби струмоприймачів різних тарифних груп тощо; 6) режим роботи електроустановки споживача. У разі укладення одного договору про постачання електричної енергії за двома або більше об'єктами споживача значення величин дозволеної та приєднаної потужності, режим роботи електроустановок споживача визначаються за кожним з об'єктів споживача; 7) значення показників якості електричної енергії (ПЯЕ); 8) узгоджений рівень надійності електропостачання (за категорією надійності); 9) порядок обліку перетікання реактивної електричної енергії, порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії (у разі приєднання електроустановок споживача безпосередньо до мереж постачальника електричної енергії за регульованим тарифом); 10) режими постачання, розрахунковий облік споживання електричної енергії та величини потужності, контролю показників якості електричної енергії, порядок розрахунків за спожиту електричну енергію; 11) порядок погодження, встановлення, перегляду та коригування договірних величин; 12) заходи з підтримання стійкості енергосистеми, порядок введення обмежень та відключень при дефіциті енергії та потужності в енергосистемі; 13) відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування; 14) зобов'язання сторін у разі порушення договірних величин; 15) порядок зняття показів розрахункових засобів обліку, порядок надання та підтвердження інформації щодо даних розрахункового обліку електричної енергії, порядок та строки проведення розрахунків; 16) строк дії договору; 17) умови та порядок розірвання договору; 18) місцезнаходження, банківські реквізити сторін.

Невід'ємними частинами договору про постачання електричної енергії є: 1) акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; 2) відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (точка встановлення, тип, покази на момент укладання договору тощо); 3) схема електропостачання споживача із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача, і точок їх приєднання; 4) повідомлення про граничні величини споживання електричної потужності та години контролю максимального навантаження енергосистеми; 5) за необхідності до договору про постачання електричної енергії додаються: а) акти екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача; б) порядок розрахунку технічних втрат електричної енергії в електричних мережах; в) перелік випадків, коли постачання електричної енергії може бути обмежене споживачу, та порядок обмеження.

Отже, умова договору щодо розміру встановленої позивачу дозволеної потужності є істотною умовою договору і має бути врегульована сторонами у відповідному додатку до договору; у даному випадку це додаток №3.1 до договору.

Правилами визначено, що дозволена потужність - це максимальна величина потужності, яку електропередавальна організація дозволила споживачу для одночасного використання (одночасного ввімкнення струмоприймачів) за кожним об'єктом споживача на підставі нормативно-технічних документів відповідно до умов договору.

Як зазначено вище, сторонами у справі підписано додаток №3.1. до договору у редакції 01.03.2016 року, в якому узгоджено загальну дозволену потужність 2 527, 5кВт.

У статті 204 Цивільного кодексу України проголошується презумпція правомірності правочину, а саме, передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.01.2019 представник позивача зазначив, що директор ПрАТ "ХВЗ ім. Петровського" не оспорює факт укладання додатку №3.1. до договору у редакції 01.03.2016, проте, не пом'ятає обставин щодо його підписання.

Судова колегія зазначає, що судом у справі №922/843/17 були досліджені та встановлені обставини, пов'язані з укладенням додатку від 01.03.2016 №3.1. до договору та дії сторін, що цьому передували, зокрема, повідомлення відповідачем позивача листом від 26.01.2016 щодо погодження дозволеної потужності для електропостачання позивача у розмірі 2 012, 5кВт; отримання зазначеного листа директором позивача; ненадання позивачем зауважень або заперечень щодо зазначеної у листі відповідача дозволеної потужності та подальше підписання додатку від 01.03.2016 №3.1 до договору, відповідно до якого узгоджена та дозволена до використання потужність склала 2 527кВт.

Доводи позивача щодо недоречності посилання відповідача на доведення позивачу листом від 26.01.2016 загальної дозволеної потужності для електропостачання ПрАТ "Харківський велосипедний завод" в розмірі 2 012, 5кВт не спростовують наявність узгодження сторонами в додатку №3.1. від 01.03.2016 дозволеної до використання потужності 2 527кВт.

Пунктом 5.23 Правил передбачено, що зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України.

У відповідності до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач у позовній заяві, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

При цьому, сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової шкоди).

У позовній заяві позивач зазначає, що у зв'язку із підписанням додатку №3.1. до договору у редакції 01.03.2016 року, він позбавлений права розраховувати на дозволену до використання потужність, зазначену у додатках №3.1 та №10 в редакції від 19.01.2015, необхідну для забезпечення потреб його електроустановок.

Проте, дані доводи позивача жодним чином не свідчать про порушення відповідачем умов договору і завдання позивачу шкоди, оскільки підписуючи додаток №3.1 до договору у редакції 01.03.2016, яким узгоджено дозволену до використання потужність 2 527кВт цілком логічним і адекватним є той факт, що позивач не може розраховувати на будь-яку іншу (більшу) потужність, ніж 2 527кВт, з урахуванням ще й тієї обставини, що додаток №3.1 в редакції 19.02.2015 після підписання додатку №3.1 в редакції 01.03.2016 року припинив свою дію.

І дані обставини свідчать не про порушення відповідачем умов договору, а є наслідком підписання сторонами у справі додатку №3.1 до договору у редакції 01.03.2016.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Більше того, із матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача внаслідок підписання додатку №3.1 до договору у редакції 01.03.2016, яким узгоджено дозволену до використання потужність 2 527кВт.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.

Відтак, саме позивач звертаючись до суду з позовною заявою із викладеними у ній вимогами до відповідача мав у відповідності до положень чинного господарського процесуального законодавства обґрунтувати її належним чином і на підтвердження своїх доводів і вимог з посиланням на статтю 651 Цивільного кодексу України надати суду у передбаченому законом порядку усі належні і допустимі докази.

Проте, позивач не надав суду доказів наявності істотного порушення договору відповідачем та наявності шкоди, завданої цим порушенням.

Місцевий господарський суд, досліджуючи матеріали справи дійшов висновку, що неможливість отримувати електричну енергію з необхідною дозволеною потужністю перешкоджає повному завантаженню виробничих потужностей позивача, їх модернізації і як наслідок отриманню додаткового прибутку.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованим такий висновок місцевого господарського суду, оскільки у матеріалах справи міститься наданий позивачем висновок спеціаліста про забезпечення необхідної електричної потужності ПрАТ "Харківський велосипедний завод" станом на 17.08.2018, в якому дійсно зазначено, що дозволена потужність 2 527кВт є недостатньою для забезпечення потреб позивача. Проте, матеріалами справи не підтверджуються обставини імовірного завантаження додаткових виробничих потужностей позивача, їх модернізації, можливості отримання додаткового прибутку.

І недостатність дозволеної потужності для позивача не свідчить про порушення відповідачем умов договору.

Оскільки, розраховуючи на завантаження виробничих потужностей і їх модернізацію, позивач проявивши розумну обізнаність мав враховувати усі ці обставини при підписанні додатку №3.1 до договору у редакції 01.03.2016, яким узгоджено дозволену до використання потужність 2 527кВт.

Щодо доводів позивача, що оформлення додатку №3.1 від 01.03.2016 є наслідком порушення відповідачем пункту 8.1.5 договору в редакції додаткової угоди від 19.01.2015 та підпункту 25 пункту 10.2 „Правил користування електричною енергією, що затверджені Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 №28, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Пунктом 8.1.5 договору врегульовано право позивача на приєднання нових субспоживачів до власних технологічних електричних мереж у межах дозволеної потужності.

Аналогічне положення передбачено і підпунктом 25 пункту 10.2 Правил.

Із матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем умов договору і Правил у цій частині. Позивач звертався до відповідача щодо підключення до власних технологічних електричних мереж нового субспоживача - ОСМД "Парковий квартал". Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо відмови відповідачем позивачу стосовно підключення нового субспоживача.

Судом у справі №922/843/17 встановлено, що АК "Харківобленерго" було скориговано ПрАТ "ХВЗ ім. Петровського" дозволену потужність з урахуванням виділених 400кВт для ОСМД "Парковий квартал".

Поряд з цим, за умовами договору і Правил, позивач може підключити нового субспоживача до власних електричних мереж виключно у межах дозволеної потужності. Позивач вважає, що наслідком порушень пункту 8.1.5 договору є недостатність сумарної дозволеної до використання потужності, встановленої в додатку № 3.1. від 01.03.2016 до Договору для забезпечення потреб в електроенергії виробничих потужностей та інфраструктури ПрАТ "ХВЗ", що позбавляє останнього можливості отримувати від відповідача електричну енергію з дозволеною потужністю, на яку він розраховував при укладанні Договору.

Проте, дані обставини не свідчать про порушення відповідачем умов договору, оскільки позивач підписав додаток № 3.1. від 01.03.2016 до договору із визначеною у ньому дозволеною потужністю. Відтак, маючи намір приєднати до власних електричних мереж нового субспоживача, має виходити із того розміру дозволеної потужності, який сторонами узгоджено у додатку №3.1. від 01.03.2016.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що після підписання додатку №3.1. від 01.03.2016 позивач лише у січні 2017 року звернувся до відповідача щодо надання роз'яснення стосовно розміру дозволеної потужності (т.1 а.с.25).

Більше того, матеріали справи навіть не містять доказів, що позивач взагалі звертався до відповідача із проханням збільшити дозволену потужність за договором з посиланням на ті обставини, що на даний час йому недостатньо розміру дозволеної потужності, який сторонами узгоджено у додатку №3.1. від 01.03.2016.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.01.2019 представник позивача підтвердив, що не звертався до відповідача із таким проханням, а вважає, що у даному випадку належним способом захисту його порушеного права є саме розірвання додатку №3.1 від 01.03.2016, яким узгоджено дозволену потужність 2 527кВт з огляду на істотність порушення відповідачем умов договору.

Проте, наведені позивачем обставини у будь-якому випадку не свідчать про істотність порушення відповідачем умов договору в частині узгодження додатком №3.1. від 01.03.2016 дозволеної потужності 2 527кВт.

Оскільки обидві сторони, як позивач, так і відповідач шляхом підписання цього додатку таким чином дійшли згоди щодо розміру дозволеної потужності.

Як встановлено судом, укладаючи додаток №3.1 від 01.03.2016, умови якого є істотною умовою договору, сторони узгодили розмір дозволеної потужності - 2 527, 5кВт; позивач, підписуючи додаток №3.1 від 01.03.2016 року, безумовно мав враховувати настання певних наслідків для себе щодо узгодження саме такого обсягу дозволеної потужності.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, що у матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем майнових інтересів позивача щодо отримання електричної енергії для забезпечення потреб його електроустановок, а також факту існування "значної міри" позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову в частині вимог позивача щодо визнання укладеною угоду про розірвання додатку №3.1. від 01.03.2016 до договору в редакції, запропонованою позивачем.

Проте, з наведених вище підстав вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для розірвання додатку №3.1. від 01.03.2016, відтак, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню також не підлягають.

Проте, якщо на даний час позивач вважає, що цього обсягу дозволеної потужності недостатньо для здійснення ним діяльності він не позбавлений права і можливості звернутись у встановленому діючим законодавством порядку щодо збільшення дозволеної потужності.

Апеляційним господарським судом не встановлено і позивачем не доведено порушення його прав відповідачем при укладенні і виконанні додатку №3.1 від 01.03.2016 до договору про постачання електричної енергії №243 від 14.03.2005.

Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, що стало наслідком невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 20.09.2018 у справі №922/1370/18 слід скасувати в частині розірвання додатку №3.1 від 01.03.2016 до договору про постачання електричної енергії №243 від 14.03.2005 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 255-256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2018 у справі №922/1370/18 скасувати в частині розірвання додатку №3.1 від 01.03.2016 до договору про постачання електричної енергії №243 від 14.03.2005 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський велосипедний завод" (61068, м. Харків, пр. Московський, б. 118, ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643, 00грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.02.2019

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза

Суддя І.А. Шутенко