ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1240/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: М.А. Мишкіної, С.В. Таран,

секретар судового засідання - О.В. Клименко,

за участю представників:

від позивача: О.А. Славова,

від відповідача - Л.О. Сурілова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА"

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року (суддя Погребна К.Ф., м.Одеса, повний текст рішення складено та підписано 14.11.2018) та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року (суддя Погребна К.Ф., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 29.11.2018 року)

у справі № 916/1240/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА"

про стягнення 109 326 грн. 15 коп.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА", в якій просило суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" грошові кошти у розмірі 216913 грн. 69 коп.: матеріальні збитки, завдані позивачу відповідачем у результаті неналежного зберігання товару - у розмірі 107 527 грн. 14 коп.; суму боргу, що складає 107 910 грн. 50 коп.; інфляційні у розмірі 863 грн. 28 коп.; 3% річних від суми боргу на весь час прострочення, що складає 611 грн. 99 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача сплачений судовий збір у розмірі 3253 грн. 72 коп. та судові витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 22603 грн. 72 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконував належним чином умови договору комісії від 28.11.2014 року №21-552, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, а також завдано збитків позивачу.

24.07.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просило суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" грошові кошти у розмірі 108390 грн. 42 коп., з яких: матеріальні збитки, завдані позивачу відповідачем у результаті неналежного зберігання товару - у розмірі 107 527 грн. 14 коп.; інфляційні у розмірі 863 грн. 28 коп.; 3% річних від суми боргу на весь час прострочення, що складає 934 грн. 93 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача сплачений судовий збір та судові витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 22603 грн. 72 коп.

Заява про зменшення позовних вимог мотивована тим, що станом на 20.07.2018 року Одеською дирекцією було погашено борг за поставлений на комісію товар за договором комісії від 28.11.2014 року №21-552.

Судом першої інстанції заява про зменшення позовних вимог прийнята до розгляду.

09.10.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" звернулось до Господарського суду Одеської області з уточненою заявою про зменшення позовних вимог, в якій просило суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" грошові кошти у розмірі 109326 грн. 15 коп., з яких: матеріальні збитки, завдані позивачу відповідачем у результаті неналежного зберігання товару - у розмірі 107 527 грн. 14 коп.; інфляційні у розмірі 863 грн. 28 коп.; 3% річних від суми боргу на весь час прострочення, що складає 934 грн. 93 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача сплачений судовий збір та судові витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 22603 грн. 72 коп.

Заява мотивована тим, що у попередній заяві про зменшення позовних вимог було допущено арифметичні помилки.

Судом першої інстанції уточнена заява про зменшення позовних вимог прийнята до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18 (суддя Погребна К.Ф.) позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" матеріальні збитки, завдані позивачу відповідачем у результаті неналежного зберігання товару - у розмірі 107 527 грн. 14 коп., 3% річних у сумі 934 грн. 93 коп., інфляційні витрати у розмірі 863 грн. 28 коп., судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, та підлягають задоволені в повному обсязі.

16.11.2018 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява від позивача про прийняття додаткового рішення про стягнення із відповідача судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, у розмірі 19 350 грн. 00 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі №916/1240/18 (суддя Погребна К.Ф.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен Де Люкс» про ухвалення додаткового рішення від 16.11.2018 року за вх. №2-5728/18 - задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства «УКРПОШТА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен Де Люкс» судові витрати в розмірі 19 350 грн. 00 коп.

Публічне акціонерне товариство "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" з рішенням суду і додатковим рішенням не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Так, 28.11.2017 року Публічне акціонерне товариство "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства «УКРПОШТА» звернулось через місцевий господарський суд з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі № 916/1240/18.

В апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен Де Люкс» у повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що Акт приймання-передачі товару від 05.03.2018 року неможливо вважати достатнім доказом вини відповідача в пошкодженні товару.

На думку скаржника, судом першої інстанції не взято до уваги те, що п. 5.2 договору передбачено, що товар повинен бути упакований Комітентом таким чином, щоб виключити можливість його псування та знищення. Тому, відповідач вважає, що у випадку якщо товар було дійсно пошкоджено, то це сталось внаслідок незабезпечення належної упаковки саме з боку позивача.

Публічне акціонерне товариство "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства «УКРПОШТА» вказує, що позивачем безпідставно були застосовані до правовідносин між сторонами за договором комісії норми Цивільного кодексу України, які регулюють зберігання.

Судом першої інстанції, як зазначає відповідач, взагалі не надано правової оцінки тій обставині, що вартість повернутого товару згідно з Актом приймання-передачі значно менше ніж та, яку позивач зазначив у позові.

Також скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що не можна вважати об'єктивним та неупередженим експертний висновок, наданий позивачем, оскільки експертиза була проведена з ініціативи позивача, умовами договору не передбачено проведення експертизи, відповідач не був повідомлений про проведення такої експертизи, а також дослідження було проведено більше ніж через місяць після повернення товару.

Крім того, на думку відповідача, договір комісії розірвано і договір припинив свою дію з 23.11.2017 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 року відкрито провадження у справі №916/1240/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18.

17.12.2018 року Публічне акціонерне товариство "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" звернулось через місцевий господарський суд з апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі № 916/1240/18.

В апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області 26.11.2018 року у справі №916/1240/18 повністю.

Відповідач зазначає, що ухвала суду від 19.11.2018 року на адресу Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства «УКРПОШТА» взагалі не надіслана, що виключило можливість представників відповідача скористатись правом на участь у розгляді заяви позивача та надати заперечення до неї.

Скаржник посилається на те, що позивачем при розгляді справи не надані докази понесених ним витрат; у рішенні суду від 08.11.2018 року зазначена точна грошова сума, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача; судом вирішено питання про судові витрати. Таким чином, підстави для ухвалення додаткового рішення по цій справі взагалі відсутні.

На думку відповідача, в порушення вимог ст. 240 ГПК України суд першої інстанції прямо проігнорував ту обставину, що позивач не зазначив будь-яких поважних причин з яких він був позбавлений можливості надати суду при розгляді справи докази понесених ним витрат на правову допомогу та на проведення експертизи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі № 916/1240/18.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.12.2018 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс", продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 11.01.2019 року.

09.01.2019 року через канцелярію суду надійшли відзиви на апеляційні скарги від позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18 позивач просить суд залишити рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18 без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" вказує, що відсутність коду УКТ ЗЕД як в Акті приймання-передачі товару, так і в накладних на повернення товару не свідчить про відсутність вини відповідача у невиконанні умов договору. Відсутність підпису представників сторін на кожній сторінці Акту приймання-передачі товару від 05.03.2018 року не свідчить про його недійсність чи спотворення фактів у ньому, оскільки всі сторінки Акту пронумеровані.

Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що саме позивач не забезпечив належну упаковку товару, посилаючись на те, що під час приймання-передачі товару ніяких претензій чи повідомлень щодо пакування товару, його зовнішнього вигляду, наявних дефектів відповідачем заявлено не було.

У відзиві вказано, що позивачем не ототожнюються договори комісії та зберігання, а вказувалось, що з метою повного виконання своїх зобов'язань за договором на комісіонера покладається обов'язок не допустити втрату, недостачу або знищення майна комітента - забезпечити його зберігання.

Позивач зазначає, що для встановлення розміру матеріальної шкоди позивач виходив не лише з Акту приймання-передачі товару, а й з експертного висновку, як основного документу, оскільки саме експерт володіє достатнім рівнем знань та кваліфікацією, має необхідне обладнання, щоб встановити, причини псування товару, розмір матеріальної шкоди та подальшу можливість реалізації товару.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що не можна вважати об'єктивним висновок експерта, позивач зазначає, що відповідно до ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення;відповідач у разі наявності сумнівів щодо наданого експертного висновку, мав право надати клопотання про виклик експерта в судове засідання та скористатись своїми процесуальними правами, що передбачені законодавством, задати всі необхідні питання, також відповідач мав право заявити клопотання про проведення судової експертизи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" у грудні не забрало товар з тих причин, що між керівництвом позивача та відповідача тривали переговори щодо подальшої співпраці та було вирішено продовжити співпрацю на існуючих умовах, що підтверджується звітами Комісіонера (відповідача) та Актами виконаних робіт (наданих послуг), які було надано за грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року. Тобто, фактично, незважаючи на листування сторін, договір комісії №21-552 від 28.11.2014 року продовжував свою дію. Однак, у грудні 2017 року відповідачем продовжувалось порушення зобов'язань щодо оплати реалізованого товару, у зв'язку з чим на адресу відповідача було направлено лист позивача від 05 січня 2018 року №01-18.

Позивачем 24.01.2018 року було надано відповідь на лист відповідача від 15.01.2018 року де вказано, що відповідачем не надано жодних документів для оформлення повернення товару, ні акту приймання-передачі, ні накладної на повернення, а лише надходили Звіти комісіонера та Акти виконаних робіт (наданих послуг) за грудень, січень, лютий 2018 року, тому позивачем було зроблено висновок, що весь товар реалізовано. На даний лист ніякої відповіді відповідачем надано не було, фактично договір продовжував свою дію до фактичного повернення товару.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі № 916/1240/18, позивач просить суд залишити додаткове судове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі №916/1240/18 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" вказує, що, керуючись ч. 8 ст. 129 ГПК України, в якій зазначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем протягом 5 днів після ухвалення рішення суду на адресу суду було надіслано заяву про винесення додаткового рішення з відповідними доказами понесених судових витрат, а до закінчення судових дебатів було заявлено про подачу таких доказів.

Судовою колегією відзиви долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 року у справі № 916/1240/18 призначено розгляд апеляційних скарг відповідача на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18 і додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі № 916/1240/18 на 31.01.2019 року.

В судовому засіданні представники учасників справи підтримали доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «РОШЕН ДЕ ЛЮКС» (Комітент), та Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Одеської дирекції (Комісіонер), було укладено договір комісії від 28.11.2014 року № 21-552 з додатковими угодами до нього, за умовами якого Комісіонер зобов'язався за дорученням Комітента, за винагороду здійснювати в інтересах останнього реалізацію ТНС (товар), від свого імені за рахунок Комітента (п.1.1 договору).

За умовами п. 1.2, 1.5 договору асортимент товару представлений в додатку до договору та є невід'ємною частиною договору. Термін реалізації товару не повинен перевищувати строк його придатності.

Згідно з п. п. 2.2., 2.3, 2.5 договору Комісіонер зобов'язується: прийняти у Комітента Товар, призначений для комісії, та вжити всіх необхідних заходів для його збереження від втрат, нестачі або пошкодження. У випадку виявлення дефектів у Товарі Комітента, що передані на комісію не пізніше трьох робочих днів після їх виявлення, повідомити про це Комітента. Систематично надавати Комітенту інформацію щодо реалізації Товару у вигляді звіту, який складається на протязі терміну реалізації Товару Комісіонером.

У п. 4.1 - 4.2 договору товари, що передаються Комітентом для реалізації, повинні відповідати по якості стандартам, технічним умовам (іншим показникам), що застосовуються до виробів даного роду. Комітент разом з передачею товару, зобов'язаний передати Комісіонеру документи, що підтверджують якість товару та його відповідність діючим стандартам.

Відповідно до п. 5.2 договору товар повинен бути упакований Комітентом таким чином, щоб виключити можливість його псування або знищення.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015 року, але не раніше ніж проведення повних розрахунків між сторонами.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з даним договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України (п. 9.1 договору).

У п. 13.1. договору визначено, що умови даного договору мають однакову зобов'язальну силу для сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням додаткової угоди в період дії договору, яка підписується обома сторонами та стає невід'ємною частиною договору.

Пунктом 1.3. Додаткової угоди від 18.12.2015 року № 4 до договору продовжено строк дії договору до 30.12.2016 року.

У п. 1.1. Додаткової угоди від 30.12.2016 року № 11 до договору комісії сторони дійшли згоди викласти п. 1.5 договору в наступній редакції: Термін реалізації Товару - з моменту отримання Товару філіями (дирекціями) Комісіонером до 30.12.2017 року. Крім того строк договору було продовжено до 30.12.2017 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Між сторонами було укладено Додаткову угоду від 10 березня 2017 року № 15 до договору, у зв'язку з тим, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.07.2015 року «Про перетворення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», Наказу Мінінфраструктури України від 11.11.2015 року № 465 Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» реорганізовано 01 березня 2017 шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство «Укрпошта».

Позивач вказує, що належним чином виконував всі умови договору як по поставці товару так і по виплаті винагороди Комісіонеру. Ніяких претензій з боку відповідача щодо якості товару, строків та розміру виплати винагороди ми не отримували, а відповідачем неодноразово порушувались умови договору, щодо проведення розрахунків за реалізований товар та подання звітів Комісіонера, що призвело до неможливості подальшої співпраці без змін умов договору.

Відповідно до видаткових накладних від 30.05.2017 року № КГЖ00061130 на суму 1319472 грн. 48 коп., від 01.06.2017 року № КПЕ00062160 на суму 1103683 грн. 20 коп., які підписані представниками сторін, останні поставки товару на комісію було здійснено 30.05.2017 року та 01.06.2017 року.

На підтвердження несвоєчасності та затримки проведення розрахунків відповідачем, позивач надав довідку від 05.06.2018 року №79/1-18 та копіями звітів Комісіонера.

Позивач зазначає, що ініціював внесення змін та підписання договору в новій редакції або додаткової угоди до існуючого договору, що підтверджується листуванням з відповідачем (Листи до від 28.09.2017 року вих. №219-17, від 05.10.2017 року вих. № 221-17, від 23.10.2017 року вих.231-17, 05.01.2018 року вих. №01-18, від 24.01.2018 року вих.№11- 18, лист Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 15.01.2018 року № 01-33) Однак, сторони не погодили умови подальшої співпраці, відповідачем було надано звіти комісіонера за грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року. Тобто, фактично, незважаючи на переговори сторін та пропозицію позивача розірвати договір комісії від 28.11.2014 року №21-552, договір продовжував свою дію на неприйнятних для погоджених раніше між сторонами умовах.

Позивачем 05.03.2018 року, за попереднім погодженням з відповідачем, було здійснено повернення всього наявного у відповідача товару, що передавався на комісію за договором №21-552 за адресою: м. Одеса вул. Середньофонтанська, б. 26.

05.03.2018 року між сторонами була підписана накладна на повернення від 05.03.2018 року № 200289 та Акт приймання-передачі товару з фотододатками на 13 аркушах.

У позовній заяві зазначено, що при повернені товару його представниками встановлено, що товар, який повертався, зберігався в неналежних умовах, з недотриманням товарного сусідства, температурного режиму, а саме +13С, частина товару з пошкодженнями, закінченим терміном зберігання та не придатна до подальшої реалізації, на підлозі вода, стеля тече, про що зазначено в Акті приймання-передачі товару від 05.03.2018 року.

У зв'язку з поверненням товару, Товариством з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" наказом від 05.03.2018 року № 14-ОД призначено проведення позапланової інвентаризації повернутих товарно-матеріальних цінностей.

На підставі вказаного наказу інвентаризаційною комісією Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" було проведено інвентаризацію та складено Інвентаризаційний опис № 10 станом на 06.03.2018 року, в якому встановлено, що загальна вартість товару, який повернуто відповідачем, непридатного до реалізації становить 106439 грн. 92 коп.

З метою визначення придатності повернутого відповідачем товару до реалізації та розміру матеріальної шкоди, завданої товариству, позивачем було прийнято рішення про необхідність проведення експертного дослідження.

Судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» Цепою Ю.В. було проведено дослідження та надано висновок експертного товарознавчого дослідження рухомого майна, а саме кондитерських виробів торговельної марки «Рошен» від 15.05.2018 року за № ЕD-2525-6-985.18, яким встановлено, що:

- під час зберігання на території Роздрібної бази Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, б. 26 (зберігання при температурі +13°С) кондитерські вироби в асортименті втратили свої споживчі властивості.

- внаслідок не дотримання умов зберігання кондитерських виробів: деформовані, забруднені, зі стороннім запахом, неприємним присмаком, плямами на поверхні, мокрою липкою поверхнею, сірим нальотом (на виробах, глазурованих шоколадом), зміна кольору шоколаду «білий наліт», грубою зацукрованою консистенцією, пошкоджені гризунами, з закінченим терміном придатності.

- наданий на дослідження товар, а саме: кондитерські вироби в асортименті не придатні до реалізації, оскільки товар пошкоджений (зіпсутий), повна втрата споживчих властивостей виробів в результаті впливу негативних чинників, недотримання умов зберігання та закінченням терміну придатності, що привело до неможливості використання його за призначенням.

- матеріальний збиток, заподіяний Товариству з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" на момент проведення експертного дослідження, складає: 107 794 грн. 14 коп.;

- товарні позиції 16, 18, 24, 27 мають збережений товарний вигляд, властивості, проте не придатні до використання та реалізації у зв'язку із закінченням терміну придатності. Всього непридатного до використання товару у зв'язку із закінченням терміну придатності встановлено на суму 266 грн. 21 коп.

Позивач вказує, що розмір матеріальної шкоди, завданої йому відповідачем у зв'язку з не виконанням умов договору комісії, а саме п. 2.2. щодо вжиття всіх необхідних заходів для збереження товару від втрати, нестачі та пошкодження, становить - 107 527 грн. 93 коп., що і стало підставою для звернення до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ст. 1012 Цивільного кодексу України).

У ч. 1 ст. 1021 Цивільного кодексу України визначено, що комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Положеннями ст. 1026 Цивільного кодексу України передбачено, що комісіонер має право відмовитися від договору комісії лише тоді, коли строк не встановлений договором. Комісіонер повинен повідомити комітента про відмову від договору не пізніше ніж за тридцять днів. Комісіонер, який відмовився від договору комісії, повинен вжити заходів, необхідних для збереження майна комітента. У разі відмови комісіонера від договору комісії комітент повинен розпорядитися своїм майном, яке є у комісіонера, протягом п'ятнадцяти днів від дня отримання повідомлення про відмову комісіонера від договору. У разі невиконання комітентом цього обов'язку комісіонер має право передати це майно на зберігання за рахунок комітента або продати майно за найвигіднішою для комітента ціною.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України унормовано, що особа яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначені розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Як встановлено матеріалами справи, укладаючи спірний договір комісії сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов для даного виду договору, погодили їх взаємні права та обов'язки.

Так, у п. 2.2 договору визначено обов'язок Комісіонера вжити всіх необхідних заходів для збереження товару від втрати, нестачі або пошкодження.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що у випадку виявлення дефектів у товарі Комітента, що переданий на комісію, Комісіонер зобов'язаний не пізніше трьох робочих днів після їх виявлення, повідомити про це Комітента.

Відповідачем не надано жодних доказів, які свідчили б, що під час приймання-передачі товару було виявлено недоліки щодо пакування товару, його зовнішнього вигляду, наявних дефектів.

Крім того, за період з 01.06.2017 року по 05.03.2018 року відповідачем було здійснено продаж майже всього товару, що було поставлено, з двох накладних на загальну суму 2423155 грн. 68 коп. Комісіонером повернуто товару на суму 278 710 грн. 00 коп. У зв'язку з цим, майже кожна позиція по накладним вже була розпакована з гофроящику чи упаковки виробника, оскільки відповідачем здійснювався роздрібний продаж товару. Даний факт підтверджується фотофіксацією в Акті приймання-передачі від 05.03.2018 року. З фото видно, що товар знаходиться в розпакованих гофроящиках, в гофроящиках з найменуванням іншого товару, а не того, що знаходиться там по факту, та не в гофроящиках виробника Товару. Також дані факти підтверджуються фотоматеріалами до висновку експерта № ЕО-2525-6-985.18 на сторінці 20.

Водночас, з Акту приймання-передачі товару від 05.03.2018 року та показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 вбачається, що 05.03.2018 року позивачем було виявлено незадовільний стан товару при повернення його відповідачем.

Зберігання відповідачем товару в неналежних умовах підтверджено експертним висновком від 15.05.2018 року за № ЕD-2525-6-985.18, в якому зазначено про недотримання правил температурного режиму, товарного сусідства, правил зберігання, а також те, що товар втратив свій товарний вигляд, споживчі властивості та є непридатним до реалізації.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, факт передачі відповідачу на реалізацію належного позивачу майна та водночас відповідачем було допущено неналежне виконання своїх зобов'язань зі зберігання нереалізованого товару, що спричинило зіпсуття частини товару позивача, отже в діях відповідача наявний повний склад цивільного правопорушення, а тому першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві збитки у розмірі вартості пошкодженого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції про наявність всіх складових для стягнення збитків.

Так, судовою колегією розглянуто і відхилено доводи апеляційної скарги про те, що Акт приймання-передачі товару від 05.03.2018 року не може бути належним і допустимим доказом у справі, з огляду на те, що вказані скаржником недоліки не спростовують вини відповідача у заподіяній позивачу шкоді; відсутність підпису представників сторін на кожній сторінці Акту приймання-передачі товару від 05.03.2018 року не свідчить про його недійсність чи спотворення фактів в ньому, сторінки Акту пронумеровані. На 4 сторінці Акту перед підписами та печатками представників сторін у п. 5 зазначено, що Акт складено на 4 аркушах у двох оригінальних примірниках, по одному примірнику для кожної з сторін, і є невід'ємною частиною договору, в додатках до акту зазначено: фото товару у кількості 26 шт. на 13 аркушах - що також надруковано перед підписами та печатками представників сторін.

Посилання скаржника на те, що експертний висновок не є належним і допустимим доказом у справі, зокрема, через те, що його було проведено без повідомлення відповідача, не приймається судовою колегією до уваги, оскільки позивач відповідно до 101 ГПК України має право на подачу такого висновку, який оцінюється судом за загальними правилами оцінки доказів і це право не залежить від волі іншої сторони, а також відповідач не клопотав про проведення судової експертизи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції задля спростування факту відсутності пошкоджень товару.

Апеляційним судом розглянуто і відхилено доводи апеляційної скарги в частині того, що вартість повернутого товару згідно з Актом приймання-передачі значно менше ніж та, яку позивач зазначив у позові, виходячи з того, що на момент складання Акту неможливо було оцінити вартість повернутого товару без проведення його інвентаризації. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачем невідкладно після повернення товару було проведено його інвентаризацію, а після цього передано для здійснення експертного дослідження.

Твердження відповідача про те, що договір комісії розірвано 23.11.2017 року не підтверджено матеріалами справи.

Не приймаються до уваги посилання відповідача про те, що позивач невірно у позовній заяві посилався на норми Цивільного кодексу України, що стосуються договору зберігання майна, оскільки з моменту одержання від позивача майна за договором останнє на підставі ст. 1018 Цивільного кодексу України є об'єктом права власності комітента. Відтак, з метою повного виконання своїх зобов'язань за договором на комісіонера покладається обов'язок не допустити втрату, недостачу або знищення майна комітента, одним словом - забезпечити його зберігання. Тому на дані правовідносини мають поширюватися норми ст. ст. 936 - 955 Цивільного кодексу України, які регулюють зберігання. Разом з тим норма ч. 1 даної статті, яка встановлює відповідальність комісіонера, не застосовуватиметься в тих випадках, коли втрата, недостача або пошкодження майна обумовлена природними характеристиками речі та (або) невиконанням комітентом свого обов'язку щодо вчасного прийняття виконання боржником, тобто в разі відсутності вини комісіонера.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних у розмірі 863 грн. 28 коп. і 3% річних від суми боргу на весь час прострочення у сумі 934 грн. 93 коп., судова колегія зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов'язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов'язання перед кредитором.

Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних відповідає вимогам законодавства, відповідачем контррозрахунок інфляційних втрат і 3 % річних не надавався, тому є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних у сумі у розмірі 863 грн. 28 коп. і 3% річних у сумі 934 грн. 93 коп.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо додаткового рішення суду, слід зазначити наступне.

За приписами ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про винесення додаткового рішення до закінчення строку на виконання рішення суду.

Судом першої інстанції така заява була розглянута у тому ж складі суду в межах встановленого законом строку.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідної заяви, оскільки зі списку розсилки копій ухвали Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 року вбачається, що копія відповідної ухвали була направлена юридичній особі відповідача.

Водночас, неявка відповідача не перешкоджала розгляду відповідної заяви місцевим господарським судом.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частина 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві та заявах про зменшення просив суд про відшкодування з відповідача на користь позивача, крім судового збору, витрат, пов'язаних з розглядом справи у розмірі 22 603 грн. 72 коп.

Матеріали справи містять попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з судового збору у сумі 3253 грн. 72 коп., витрат на проведення експертного дослідження у сумі 12 000 грн. 00 коп., витрат на правничу допомогу у сумі 7350 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 197).

Тобто, витрати, пов'язані з проведенням експертизи і наданою правовою допомогою були заявлені позивачем до прийняття місцевим господарським судом рішення у справі.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду Договір про надання правової допомоги від 02.04.2018 року №02/04/2018, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен де Люкс» та адвокатом Славовою О.А., ордер від 06.06.2018 року серії ОД №363802, акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2018 року на суму 7 350 грн. 00 коп., видатковий касовий ордер від 31.10.2018 року на суму 7 350 грн. 00 коп.

На підтвердження понесення судових витрат за проведення експертного дослідження позивачем надано до суду договір про проведення експертного дослідження від 28.03.2018 року №ED-2525-6-985.18, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рошен де Люкс», рахунок від 28.03.2018 року №ED-2525-6-985.18 на оплату вартості проведеного експертного дослідження на суму 12 000 грн. 00 коп., акт приймання передачі виконаних робіт (надання послуг) від 21.05.2018 року на суму 12 000 грн. 00 коп., платіжне доручення від 30.03.2018 року №4879 на суму 12 000 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення заяви позивача і відшкодування з відповідача на користь позивача 7 350 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу і 12 000 грн. 00 коп. судових витрат за проведення експертного дослідження.

За таких обставин, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі №916/1240/18 не підлягають задоволенню, а відповідні рішення є законними і обґрунтованими.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" в особі Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "УКРПОШТА" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2018 року у справі №916/1240/18 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі №916/1240/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.02.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна