ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. Справа№ 910/10919/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Тищенко А.І.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання: Бовсунівській Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Шутов О.О. - довіреність б/н від 14.12.2018;

від відповідача: Карпінський С.В. - довіреність 19/3-02/282 від 28.12.2018;

від третьої особи: Ярошенко А.С. - довіреність №27-233-5/18 від 23.11.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2018

за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ

про накладення арешту на майно

у справі №910/10919/16 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова В.В., м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи.

20.11.2018 Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Ощадбанк", заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про накладення арешту на майно. У вказаній заяві заявник просить суд першої інстанції накласти арешт на майно, яке було предметом застави за визнаним недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 по справі №910/10919/16 Договором застави майнових прав від 25.02.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованим в реєстрі за №294, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") та ПAT "Ощадбанк" (далі - Договір Застави).

В обґрунтування заяви про накладення арешту на майно, ПАТ "Ощадбанк" посилається на ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, відповідно до якої визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 було відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" про накладення арешту на майно.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ "Ощадбанк" про накладення арешту на майно, господарський суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі 910/10919/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду від 14.11.2017, визнано недійсним Договір застави майнових прав №294, яким забезпечено виконання зобов'язань за договорами про відкриття та ведення кореспондентських рахунків, який не є кредитним договором, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України та ч. 12 ст. 238 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 у справі №910/10919/16, ПАТ "Ощадбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційний господарський суд вищезазначену ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви ПАТ "Ощадбанк" про накладення арешту на майно, стягнути з ПАТ "Дельта банк" на користь ПАТ "Ощадбанк" витрати по сплаті судового збору за подання заяви та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що договори про відкриття та ведення кореспондентських рахунків є змішаними договорами та містять в собі елементи кредитного договору, такі як обов'язок ПАТ "Дельта Банк" повернути ПАТ "Ощадбанк" надані кошти та сплатити проценти за користування ними (пункти 3.5 та 4.6.1. Договорів про відкриття та ведення кореспондентських рахунків). Таким чином, на думку апелянта, до спірних правовідносин застосовуються норми права, які регулюють кредитні відносини, зокрема і ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України та ч. 12 ст. 238 ГПК України.

Поряд з цим апелянт, посилаючись на ст. 11 ЦК України, якою передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали мав усі правові підстави застосувати аналогію закону до спірних правовідносин відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України.

Безпідставними, за твердженнями апелянта, є посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на положення п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки вони прямо суперечать ч. 5 ст.1057-1 ЦК України та ч. 12 ст. 238 ГПК України, які мають вищу юридичну силу та прийняті пізніше. Крім того, дія Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не поширюється на ПАТ "Ощадбанк" (до прийняття відповідного закону щодо участі такого банку у Фонді), про що прямо зазначено в п. 6 Прикінцевих та Перехідних положеннях цього Закону. Отже у суду першої інстанції не було правових підстав застосовувати до спірних правовідносин за участі ПАТ "Ощадбанк" приписів ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2019, справу №910/10919/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Ощадбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 у справі №910/10919/16, розгляд справи призначено на 13.02.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2019, справу №910/10919/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 матеріали справи 910/10919/16 прийнято до розгляду вищезазначеною колегією суддів апеляційного господарського суду.

Позиції учасників справи.

11.02.2019 через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від пердставника ПАТ "Дельта Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 залишити без змін.

У судове засідання 13.02.2019 з'явилися пердставники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив апеляційний господарський суд задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви ПАТ "Ощадбанк" про накладення арешту на майно.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційцної скарги заперечував з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

ПАТ "Дельта банк", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ "Дельта банк" Кадирова В.В., звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Ощадбанк" про визнання недійсним укладеного між ними Договору застави.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.11.2016 позов задоволено повністю. Визнано недійсним Договір застави. Стягнуто з ПАТ "Ощадбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк" судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/10919/16 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з ПАТ "Дельта банк" на користь ПАТ "Ощадбанк" судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп.

Постановою Вищого господарського суду від 14.11.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2017 скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.04.2018 у задоволенні заяви ПАТ "Ощадбанк" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 14.11.2017 у справі № 910/10919/16 відмовлено.

20.11.2018 ПАТ "Ощадбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про накладення арешту на майно. У вказаній заяві заявник просить суд першої інстанції накласти арешт на майно, яке було предметом застави за визнаним недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/10919/16 Договором застави, а саме на майнові права - права вимоги від боржників здійснення платежів на користь заставодавця за контрактами в розмірах та в строки, передбаченими контрактами з такими боржниками, та усі належні заставодавцю майнові права за договорами, що забезпечують виконання зобов'язання за контрактами (Договорами забезпечення). Вичерпний перелік Контрактів та Договорів забезпечення наведено в Додатку №1 до Договору застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 було відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" про накладення арешту на майно.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ "Ощадбанк" про накладення арешту на майно, господарський суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі 910/10919/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду від 14.11.2017, визнано недійсним Договір застави майнових прав №294, яким забезпечено виконання зобов'язань за договорами про відкриття та ведення кореспондентських рахунків, які не є кредитними договорами, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України та ч. 12 ст. 238 ГПК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо доводів ПАТ "Ощадбанк" про неврахування судом першої інстанції аргументів про те, що договори про відкриття та ведення кореспондентських рахунків є змішаними договорами та містять в собі елементи кредитного договору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Частиною 5 ст. 1057-1 ЦК України передбачено, що визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Із зазначеною нормою кореспондуються положення ч.12 ст. 238 ГПК України, якими встановлено, що у разі визнання судом недійсним кредитного договору, в якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна, а також у разі визнання недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, суд накладає на таке майно арешт. Такий арешт може бути скасовано з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Так, визначення кредитного договору міститься у ЦК України, а кореспонденського рахунку відповідно в Законі України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон № 2346-III).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Загальні засади функціонування платіжних систем в України та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України визначені Законом № 2346-III.

Пунктом 7.1 ст. 7 Закону № 2346-III визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Відповідно до пп. 7.1.3 п.7.1 ст. 7 Закону № 2346-III кореспондентський рахунок - це рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Згідно з п. 1.1 ч.1 ст. 1 Закону № 2346-III банк-кореспондент - це банк, що на підставі договору та в порядку, встановленому Національним банком України, відкриває в іншому банку кореспондентський рахунок.

Банки здійснюють переказ з кореспондентських рахунків інших банків - своїх клієнтів у межах залишку коштів на цих рахунках, крім випадків надання обслуговуючим банком кредиту банку-клієнту ( п.27.2 ст.27 Закону N 2346-III).

Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками (п. 7.1.4. Закону № 2346-III).

Системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку про те, що кредитний договір є правочином, який укладається з метою надання кредитором (банком) позичальникові в користування грошових коштів на умовах, встановлених договором, з обов'язком щодо повернення кредиту та сплати процентів в обумовлений сторонами договору строк, тоді як договір про відкриття та ведення кореспондентського рахунку є договором про відкриття одним банком іншому банку рахунку для здійснення міжбанківських переказів.

Правова природа кореспондентського рахунку як особливого рахунку, полягає у виконанні вимог за кореспондентським рахунком одного банку перед іншим банком, в той час як всі операції за кореспондентським рахунком нерозривно пов'язані з особою кореспондента, оскільки фактично банк має право виконувати лише ті операції за кореспондентським рахунком, які ініційовані та погоджені власником кореспондентського рахунку на підставі платіжних доручень своїх клієнтів про списання і зарахування коштів та інших операцій, в межах правосуб'єктності кореспондента, визначеної відповідно до чинного законодавства України та договору. Крім того, предметом договору про відкриття та ведення кореспондентських рахунків не є надання коштів у користування і обов'язку повернення коштів, що властиво кредитним договорам.

Отже зазначене вище дозволяє зробити висновок про те, що вказані вище договори є різними за своєю правовою природою, а тому до договору про відкриття та ведення кореспондентських рахунків не може бути застосовано за аналогією закону положення ст. 1057-1 ЦК України і ч. 12 ст. 238 ГПК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, встановивши, що договір застави майнових прав від 25.02.2015, який визнано недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016, забезпечував виконання зобов'язань за договорами про відкриття та ведення саме кореспондентських рахунків, а не кредитного договору, дійшов правомірного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України та ч. 12 ст. 238 ГПК України. Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що договори про відкриття та ведення кореспондентських рахунків є змішаними договорами та містять в собі елементи кредитного договору, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що зводяться до неправильного тлумачення ПАТ "Ощадбанк" норм матеріального права.

Щодо твердження ПАТ "Ощадбанк" про безпідставність посилання суду першої інстанції на п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який прямо суперечить ч. 5 ст.1057-1 ЦК України та ч. 12 ст.238 ГПК України, які мають вищу юридичну силу та прийняті пізніше, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Отже, посилання ПАТ "Ощадбанк" на Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема на п.6, відповідно до якого, на думку останнього, дія цього Закону не поширюється на ПАТ "Ощадбанк" є безпідставними, оскільки у даному випадку норми цього Закону застосовуються саме до ПАТ "Дельта Банк", на майно якого просить накласти арешт ПАТ "Ощадбанк", про що і було зазначено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, що спростовує доводи апеляційної скарги в зазначеній частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

За наведених вище обставин колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 у справі №910/10919/16.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються апеляційним господарським судом на ПАТ "Ощадбанк".

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 у справі №910/10919/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 у справі №910/10919/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10919/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14.02.2019.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді А.І. Тищенко

Т.П. Козир