ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 915/352/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Крапивної А.М.,

представників учасників справи:

позивача - фізичної особи-підприємця Гречаного Сергія Юрійовича

(далі - Підприємець) - Бессчастної А.В.,

відповідача - Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) - Данилова К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємця

на постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 (колегія суддів: Таран С.В. (головуючий), Поліщук Л.В., Мишкіна М.А.)

зі справи № 915/352/18

за позовом Підприємця до Відділення

про визнання рішення недійсним,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Підприємець 23.04.2018 звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 15.12.2016 № 53-ріш у справі № 2-26.250/73-2016 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

2. Позовна заява мотивована незаконністю прийнятого Рішення АМК.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.09.2018 (суддя Семенчук Н.О.) позов задоволено повністю. Рішення місцевого суду з посиланням, зокрема, на приписи статей 50, 59 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210) мотивовано неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи (в діях Підприємця не міститься складу адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону № 2210).

4. Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 зазначене рішення місцевого суду зі справи скасовано та в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постанову апеляційного суду зі справи з посиланням, зокрема, на приписи статті 221 Закону України від 26.11.1993 № 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659), статей 50, 56, 60 Закону № 2210, статей 7, 9, 10 Закону України 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон № 755) та пункту 23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 № 5 (в редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (далі - Правила), мотивовано: належним повідомленням Підприємця про надання інформації на вимогу голови Відділення від 01.08.2016 № 2-292/80-1065 та про Рішення АМК; пропуском Підприємцем присічного двомісячного строку на оскарження Рішення АМК.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Підприємець, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права, подав касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а рішення господарського суду Миколаївської області залишити в силі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Апеляційний суд:

- не застосував норми пункту 8 частини першої статті 92 Конституції України та статті 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України), які підлягали застосуванню, і внаслідок цього застосував норми пункту 23 Правил, які не підлягали застосуванню;

- не застосував норми пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України та норми статті 238 ГК України, які підлягали застосуванню;

- не застосував норми частини шостої статті 29 Цивільного кодексу України;

- неправильно застосував норми статей 56, 60 Закону № 2210.

Доводи Відділення

7. Відділення подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило постанову апеляційного господарського суду зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Місцевим судом у справі встановлено, що:

- з метою одержання від Підприємця інформації з питань, що, зокрема стосувались здійснення ним господарської діяльності та обставин участі в конкурсній процедурі, Відділенням на юридичну адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_2), рекомендованим листом було направлено вимогу голови Відділення від 01.08.2016 № 2-292/80-1065 (далі - Вимога; щодо надання інформації протягом: 12 календарних днів за пунктами 1- 7; п'ятнадцяти календарних днів - пункти 8- 14; двадцяти календарних днів - пункти 15- 26);

- однак Вимога не була отримана Підприємцем та повернулась до Відділення з відміткою на конверті "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 794;

- у зв'язку з неотриманням Відділенням у визначені Вимогою строки витребуваної інформації розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 10.11.2016 № 79-р у справі № 2-26.250/73-2016 було розпочато розгляд справи за ознаками вчинення Підприємцем порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону № 2210, у вигляді неподання інформації територіальному відділенню у встановлені головою територіального відділення строки;

- Рішенням АМК:

дії Підприємця, які полягали у неподанні Відділенню інформації на питання Вимоги у встановлені головою територіального відділення строки (з урахуванням трьох видів строків, визначених Вимогою), визнано трьома самостійними порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктом 13 статті 50 Закону № 2210, а саме: неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки (пункти 1, 3, 5);

за вчинення кожного із зазначених порушень на Підприємця накладено по 34 000 грн. штрафу (пункти 2, 4, 6);

зобов'язано Підприємця надати Відділенню інформацію на виконання Вимоги у 15-денний строк з дня отримання даного рішення (пункт 7);

- в останньому абзаці Рішення АМК зазначено, що рішення може бути оскаржено до господарського суду Миколаївської області у двомісячний строк з дня його одержання;

- Рішення АМК було направлено на юридичну адресу Підприємця: (АДРЕСА_2) супровідним листом від 26.12.2016 № 2-292/80-1897, який не був отриманий позивачем, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання";

- Відділення оприлюднило інформацію про прийняття Рішення АМК в офіційному друкованому виданні Миколаївської міської ради "Рідне прибужжя" (випуск № 7 (3451) від 16.02.2017);

- згідно з наданою Диспансером до суду тендерної документації від 19.02.2015 № 437, яка подавалась Підприємцем для участі у відкритих торгах у 2015 році, у розділі Форма "пропозиція конкурсних торгів" зазначено дві адреси учасника, а саме: юридична (АДРЕСА_2) та фактична адреса (АДРЕСА_1);

- зазначена тендерна документація Диспансером також надавалася Відділенню, що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні;

- Відділенню була відома інформація щодо наявності у позивача окрім юридичної адреси ще й фактичної адреси. При цьому доказів направлення Вимоги та Рішення АМК на фактичну адресу позивача не подано;

- позивачу про наявність Рішення АМК стало відомо лише 29.03.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 915/33/18, отже, ним не порушено строку на оскарження Рішення АМК;

- позивач після отримання в травні 2018 року від відповідача Вимоги повністю її виконав, що, зокрема, підтверджується листом Відділення від 05.06.2018 № 2-292/91-506 про повне та фактичне виконання Підприємцем пункту 7 резолютивної частини Рішення АМК, наданого до Центрального ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, на підставі якої державним виконавцем Центрального ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області 08.06.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56318032, що також підтверджено представниками сторін у судовому засіданні 07.09.2018.

9. Апеляційним судом додатково встановлено, що:

- Відділенням 06.09.2016 була опублікована Вимога на офіційному веб-сайті органу Антимонопольного комітету України http://www.amc.gov.ua/amku/doccatalog/ document?id=84335&schov.=myk, а повідомлення про розміщення Вимоги на вказаному веб-сайті - у газеті Миколаївської обласної ради "Рідне Прибужжя" від 08.09.2016 № 36 (3428);

- Вимога вважається врученою Підприємцю 18.09.2016, а отже, з 19.09.2016 почався відлік часу для надання витребуваної Відділенням інформації;

- через ненадання у встановлені Відділенням строки витребуваної інформаціі Відділенням прийняте Рішення АМК ;

- через повернення органом поштового зв'язку Рішення АМК "за закінченням терміну зберігання", направленого супровідним листом від 26.12.2016 Підприємцю за його адресою (АДРЕСА_2), зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Рішення АМК вважається врученим Підприємцю 26.02.2017 - через десять днів після оприлюднення його в офіційному друкованому виданні Миколаївської міської ради "Рідне прибужжя" (випуск № 7 (3451) від 16.02.2017);

- Підприємець звернувся до суду (23.04.2018), тобто з пропуском встановленого Законом № 2210 присікального двомісячного строку.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Закон України від 26.11.1993 № 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659):

пункт 1 статті 3:

- основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

частина перша, друга та третя статті 12:

- для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення;

- повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом;

- територіальне відділення Антимонопольного комітету України очолює голова територіального відділення. Голова територіального відділення та його заступник призначаються та звільняються Головою Антимонопольного комітету України. Заступник голови територіального відділення призначається та звільняється Головою Комітету за поданням голови територіального відділення;

пункти 5 та 12 частини першої статті 17:

- Голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження:

при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом;

проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження);

стаття 22:

- розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом;

невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність;

частина перша стаття 221:

- суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб'єктам господарювання.

Закон № 2210:

пункт 13 статті 50:

- неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції;

абзац другий частини першої та абзац четвертий частини другої статті 52:

- органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об'єднання, суб'єктів господарювання, зокрема юридичних осіб;

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктами 9, 13- 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф;

частина п'ята статті 52:

- якщо доходу (виручки) немає або відповідач на вимогу органів Антимонопольного комітету України, голови його територіального відділення не надав розмір доходу (виручки), штраф, передбачений абзацом другим частини другої цієї статті, накладається у розмірі до двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; штраф, передбачений абзацом третім частини другої цієї статті, - у розмірі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; штраф, передбачений абзацом четвертим частини другої цієї статті, - у розмірі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

частина перша статті 56:

- рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема внаслідок:

відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації);

відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб'єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур'єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача);

частина перша статті 59:

- підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права;

частина перша статті 60:

- заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Правила:

пункт 1:

- ці Правила визначають окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення) органами Антимонопольного комітету України відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції", Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та встановлюють порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах і діють до прийняття відповідних актів законодавства;

абзац дев'ятий та десятий пункту 23:

- у разі, якщо вимогу про надання інформації неможливо вручити за місцезнаходженням юридичної особи чи останнім відомим місцем проживання фізичної особи, вона вважається такою, що вручена адресату, через десять днів з дня опублікування в газеті "Урядовий кур'єр" або в друкованому виданні відповідної обласної ради (за місцезнаходженням юридичної особи, останнім відомим місцем проживання фізичної особи) повідомлення про розміщення такої вимоги на офіційному веб-сайті Комітету (http://www.amc.gov.ua). У разі відсутності друкованого видання відповідної обласної ради, а також у випадках, коли місцезнаходженням (місцем проживанням) особи є Автономна Республіка Крим, міста Київ та Севастополь, зазначене повідомлення публікується у відповідному друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження, визначеному Кабінетом Міністрів України, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме;

- розміщення вимоги про надання інформації на офіційному веб-сайті Комітету (http://www.amc.gov.ua) забезпечує державний уповноважений, голова територіального відділення Комітету у термін не пізніше дня опублікування відповідного повідомлення.

Закон № 755:

частина перша статті 7:

- Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру;

пункт 5 частини четвертої статті 9:

- в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця: місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем);

частина перша статті 10:

- якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України):

частина перша статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших

обставин, які мають значення для вирішення справи;

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

частина перша статті 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

пункт 1 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

частина перша статті 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

11. Місцевий суд у прийнятті судового рішення зі справи виходив з того, що Відділенням не було в повній мірі з'ясовано, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей, а також причини, з яких відомості не було надано (за відсутності доказів належного повідомлення суб'єкта господарювання за фактичною адресою). Враховуючи, що позивач фактично не отримував Вимогу відповідача про надання інформації і про необхідність надання інформації позивач не знав, отже, обов'язку надання інформації не виникло, таким чином, правопорушення за таких обставин відсутнє, що виключає притягнення Підприємця до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства.

12. Згідно зі статтею 3 Закону № 3659 основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

13. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 17 Закону № 3659 голову територіального відділення Антимонопольного комітету України наділено повноваженнями вимагати, зокрема, від суб'єктів господарювання інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках.

14. Аналогічні за змістом приписи містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету від 23.02.2001 № 32-р.

15. Відсутність законодавчих обмежень щодо підстав витребування Відділенням необхідної йому інформації підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в його постанові від 14.08.2012 зі справи № 08/03/26/64/2011 та інших.

16. При цьому закон не визначає певної форми витребування інформації, у зв'язку з чим його може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону, з урахуванням, однак, того, що в разі заперечення суб'єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України з огляду на вимоги статті 74 ГПК має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту. Відповідні докази мають свідчити про надіслання запиту за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і про отримання його від підприємства зв'язку уповноваженою на це особою відповідно до Правил надання поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

17. З іншого боку, законодавством України не передбачено і якоїсь спеціальної форми, а так само і порядку надсилання відповіді на запит про надання інформації. Отже, така інформація може надаватися в будь-якій не забороненій законом формі та спосіб, з огляду водночас на те, що заперечення органом Антимонопольного комітету України подання суб'єктом господарювання інформації потребує подання останнім належних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно належного виконання обов'язку з надання витребуваної інформації.

18. Отже, Відділення у межах наданих йому повноважень мало право витребувати у Підприємця відповідну інформацію шляхом надіслання запиту за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а останнє, у свою чергу, мало у встановлений головою Відділення строк її подати у будь-якій не забороненій законом формі та спосіб.

19. Апеляційний господарський суд, на відміну від місцевого суду, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким дав необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених ним норм матеріального і процесуального права та з наведенням в оскаржуваній постанові зі справи необхідного мотивування, беручи до уваги те, що Підприємцем порушено визначений законом строк на оскарження Рішення АМК, який є присічним і відновленню не підлягає незалежно від причин його пропуску, встановивши вжиття Відділенням усіх заходів для повідомлення позивача про необхідність надання йому інформації на Вимогу та про наявність прийнятого Рішення АМК, направивши рекомендованою кореспонденцією Вимогу та Рішення АМК за місцезнаходженням Підприємця, зазначеним ним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і, не отримавши доказів їх вручення позивачеві, дійшов обґрунтованого висновку, що Відділення діяло відповідно до вимог чинного законодавства шляхом оприлюднення відповідної інформації на офіційному веб-сайті відповідача та в офіційному друкованому виданні Миколаївської обласної ради, а тому й правомірно відмовив Підприємцю в задоволенні його позовних вимог.

20. Аргументи скаржника про те, що апеляційний суд не застосував норми пунктів 8, 22 частини першої статті 92 Конституції України та статті 5, 238 ГК України, які підлягали застосуванню, та застосував норми пункту 23 Правил, які не підлягали застосуванню, не можуть братися до уваги, оскільки зазначений пункт Правил визначає процедурне питання щодо публікації вимоги про надання інформації у разі неможливості вручити її адресату та не встановлює для суб'єктів господарювання додаткових обов'язків.

Разом з тим статтею 56 Закону № 2210 передбачено вирішення питання щодо публікації рішення органів Антимонопольного комітету України у разі неможливості вручити його адресату, яка відповідає Конституції України.

21. Доводи Підприємця стосовно того, що Відділення мало направити Вимогу за його місцем проживання (АДРЕСА_1), а не на його юридичну адресу, не можуть братися до уваги та спростовуються викладеним.

22. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

23. Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

24. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

25. Доводи, які викладені у відзиві Відділення на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи судами попередніх інстанцій та відповідають нормам матеріального і процесуального права

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував наведених висновків апеляційного суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятої ним постанови зі справи.

27. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Підприємця залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін як таку, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

28. Понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 зі справи № 915/352/18 залишити без змін, а касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Гречаного Сергія Юрійовича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б. Львов

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко