ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 Справа №914/1657/18

м. Львів

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_1, с. Довге, Дрогобицький район, Львівська область

про розірвання договору та зобов'язання до вчинення дій

Суддя Мороз Н.В. при секретарі Ю.Забора

Представники:

Від позивача: Жуган І. О.

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області до ОСОБА_1 про розірвання договору та зобов'язання до вчинення дій.

Ухвалою господарського суду від 10.09.2018р. порушено провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.10.2018р.

02.10.2018р. розгляд справи відкладено на 31.10.2018р., про що відповідача повідомлено ухвалою про виклик в порядку ст.121 ГПК України.

29.10.2018р. через службу діловодства господарського суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує.

Ухвалою суду від 31.10.2018р. продовжено підготовче провадження та відкладено підготовче засідання на 27.11.2018р. з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

27.11.2018р. розгляд справи відкладено на 10.12.2018р., про що сторін повідомлено ухвалою про виклик в порядку ст.121 ГПК України.

Ухвалою суду від 10.12.2018р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.01.2019р.

В судовому засіданні 10.01.2019р. оголошувалась перерва до 29.01.2019р., про що представники сторін були ознайомлені під розписку.

В судове засідання 29.01.2019р. представник позивача з'явився. Дав пояснення по суті спору. Зазначив про неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині завершення будівництва об'єкта та введення його в експлуатацію, що є підставою для розірвання договору та повернення майна. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив.

Згідно ст.179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб"єктами господарювання або між суб"єктами господарювання і негосподарюючими суб"єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

30.10.2002р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (позивач, за договором - продавець) та ОСОБА_1 (відповідач, за договором - покупець) укладено договір №449 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - градирні, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська область, який посвідчено нотаріально 30.10.2002р. Спариняк Л. В., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 4717.

Згідно умов вказаного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцеві об'єкт незавершеного будівництва - градирня/бетонний фундамент розміром 2х4, м., ступінь готовності 35%/, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська область, а покупець зобов'язується прийняти об'єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Договором про внесення змін до Договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - градирня: с. Довге Дрогобицького району Львівської області від 30.10.2002 №449 (із змінами) в пп.1.1 та пп.2.3 слова «що знаходиться за адресою: с. Довге Дрогобицький район Львівська область» замінено на «що знаходиться за адресою: вул. Л. Українки, 39, с. Довге, Дрогобицький район Львівська область».

Право власності на об'єкт незавершеного будівництва переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору (п.1.2).

Відповідно до п. 3.1. Договору, передача об'єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю у 5-денний термін після повної сплати коштів за об'єкт приватизації.

21.11.2002р. між продавцем та покупцем підписано акт приймання-передачі об'єкта незавершеного будівництва - градирні, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), обов'язковою умовою приватизації об'єктів незавершеного будівництва, крім продажу під розбирання, є встановлення строку завершення будівництва об'єкта незавершеного будівництва.

Пунктом 5.4 договору передбачено обов'язок покупця добудувати об'єкт на протязі п'яти років без збереження первісного призначення.

Сторонами неодноразово вносились зміни та доповнення до Договору №449 в частині строків завершення будівництва об'єкта та введення в експлуатацію.

Зокрема, згідно Договору про внесення змін до Договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - градирні, вул. Л. Українки, 39, с. Довге Дрогобицького району Львівської області від 30.10.2002 №449, покупець зобов'язаний завершити будівництво об'єкта та ввести його в експлуатацію до 01.01.2018р. без збереження первісного призначення.

Відповідно до абз. 20 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації.

Згідно з п. 6.1. Договору, продавець зобов'язаний, крім іншого, контролювати виконання умов цього Договору.

24.01.2018р. регіональним відділенням Фонду державного майна України проведено поточну перевірку виконання умов Договору. За результатами даної перевірки складено акт № 44 від 24.01.2018р. (в матеріалах справи), яким встановлено факт невиконання покупцем умов договору купівлі-продажу. Зокрема, покупцем не виконано умови Договору в частині завершення будівництва об'єкта та введення його в експлуатацію до 01.01.2018р. без збереження первісного призначення.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору №449 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору та зобов'язання повернути у державну власність об'єкт незавершеного будівництва.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Отже, вирішуючи спір по суті, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

Згідно пояснень, наданих в судових засіданнях, а також відзиву на позов, відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими. Посилається на п.10 Договору, згідно якого усі спори що виникають при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів, а внаслідок відсутності домовленості протягом місяця, спір передається на розгляд судових органів, що не було дотримано позивачем. Крім того, посилається на те, що підставою для розірвання договору на вимогу однієї із сторін закон передбачає не тільки факт порушення умов договору, а й обов'язкову наявність шкоди завданої цим порушенням другою стороною. Враховуючи те, що позивачем не зазначено, яким чином відповідачем порушено інтереси Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, вважає, що підстави для розірвання договору - відсутні.

Однак, вказану позицію відповідача суд оцінює критично, зважаючи на наступне.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року у Справі N 1-2/2002 N 15-рп/2002, Конституція України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб'єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав.

Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Відтак, право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або, розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно п. 7.3 Договору, у разі невиконання покупцем умов цього Договору, продавець має право у встановленому законом порядку на розірвання Договору, відшкодування завданих збитків у цінах діючих на момент розірвання цього Договору, та повернення об'єкта незавершеного будівництва у власність продавця.

У разі невиконання однією із сторін умов цього Договору, він може бути розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду або арбітражного суду. (п.11.3).

За таких обставин, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору та повернення відповідачем у державну власність об'єкта незавершеного будівництва. Відтак, позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на вищевикладених нормах закону, а тому підлягають задоволенню.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем, оскільки останнім не виконано умов договору в частині завершення будівництва об'єкта та введення його в експлуатацію, а відтак це право підлягає захисту шляхом розірвання договору та зобов'язання відповідача повернути у державну власність об'єкт незавершеного будівництва. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Розірвати договір №449 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - градирні, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська область, який посвідчено нотаріально 30.10.2002р. Спариняк Л. В., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 4717, що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) та ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

3. Зобов'язати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Львівській області (м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) у державну власність за актом приймання-передавання об'єкт незавершеного будівництва - градирню, що знаходиться за адресою: вул. Л. Українки, 39, с. Довге, Дрогобицький район, Львівська область.

4. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) - 3 524, 00 грн. судового збору.

Повний текст рішення виготовлено 08.02.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.