ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. Справа№ 910/10738/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Никеруй Т.М., адвокат, довіреність № 1-05 від 24.05.2018;

від відповідача - Д'яков М.О., довіреність № 300-122/02-119 від 19.11.2018,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/10738/18 (суддя Підченко Ю.О., повний текст складено - 12.10.2018) за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення.

встановив наступне.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення № 267-р від 24.05.2018 про притягнення Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до відповідальності за порушення п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та накладення штрафу в розмірі 826 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у рішенні не доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, а викладені у рішенні висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Рішенням Господарського міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/10738/18 у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішення по даній справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем було в повному обсязі з'ясовано обставини справи, які мають значення для справи, що висновки зроблені відповідачем в оскаржуваному рішенні повністю відповідають обставинам справи та зроблені на підставі правильного застосування відповідачем норм матеріального права.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/10738/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована невірністю застосування судом першої інстанції приписів ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та ст. 19 Конституції України, а також тим, що державний уповноважений Комітету не має правових підстав вимагати надання інформації та документів із застосуванням двох взаємовиключних підстав, оскільки це прямо суперечить ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

Також, апелянт не погоджується із розміром штрафу, накладеного на нього оскаржуваним наразі рішенням Комітету.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав доводи та вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Комітет на підставі пункту 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" проводить дослідження ринків природного газу у сфері здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції учасниками цього ринку.

У зв'язку з проведенням зазначеного дослідження та на підставі статей 7, 16, 22 та 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" на адресу позивача була надіслана Вимога від 19.01.2018 №128-29/06-818 (а.с.19), в якій йому запропоновано у 10-денний строк з дня її отримання надати Комітету інформацію та належним чином засвідчені копії документів відповідно до пунктів Вимоги.

У Вимозі зазначалося, що відповідно до пунктів 13, 14, 15 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон) дії з неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації Комітету визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, встановлену статтею 52 цього Закону.

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 985 Вимога була отримана АТ "Укртрансгаз" 24.01.2018.

Отже, останній день строку надання інформації на Вимогу припадав на 05.02.2018 (оскільки 03.02.2018 та 04.02.2018 - вихідні дні).

АТ "Укртрансгаз" листами від 31.01.2018 № 1001ВИХ-18-545 та від 02.03.2018 1001 ВИХ-18-1128 зазначило, що причинами ненадання інформації на Вимогу є її конфіденційність, яка становить комерційну таємницю.

Отже, АТ "Укртрансгаз" не надало Комітету інформації на Вимогу у встановлений державним уповноваженим Комітету строк.

Також, листом Комітету від 26.02.2018 № 128-29/06-2393 (далі - Лист) АТ "Укртрансгаз" було повторно запропоновано надати інформацію, яка запитувалась у Вимозі.

Лише листом від 12.03.2018 № ЗЗКТ-36/6-004 АТ "Укртрансгаз" надало інформацію, яка запитувалась у Листі, в повному обсязі.

Антимонопольний комітет України 24.05.2018 розглянув матеріали справи № 128-26.13/18-18 про порушення публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" законодавства про захист економічної конкуренції та подання про попередні висновки у справі від 22.03.2018 № 128-26.13/18-18/101-спр. та прийняв рішення № 267-р від 24.05.2018 (далі також - Рішення 267-р) яким:

- визнано дії публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 19.01.2018 № 128-29/06-818 у встановлений ним строк;

- за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накладено на публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" штраф у розмірі 826 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним вказаного рішення № 267-р від 24.05.2018 в межах зазначеного двомісячного строку (13.08.2018), оскільки рішення № 267-р прийняте 24.05.2018 позивач отримав 14.06.2018, що підтверджується вхідною відміткою АТ "Укртрансгаз" № 1001ВХ-18-6677 від 14.06.2018, а також інформацією про вручення поштового відправлення № 763, зазначеної на офіційному веб-сайті Укрпошта.

Стосовно доводів апелянта про невірне застосування судом першої інстанції приписів ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та ст. 19 Конституції України, а також про те, що державний уповноважений Комітету не має правових підстав вимагати надання інформації та документів із застосуванням двох взаємовиключних підстав, оскільки це прямо суперечить ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Комітет має повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Положеннями статей 22 та 22 -1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що вимоги державного уповноваженого Комітету є обов'язковими для виконання у визначений ним строк; суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу державного уповноваженого Комітету подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має право, зокрема, проводити дослідження ринку.

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких уповноважені особи Комітету мають право вимагати відповідну інформацію у суб'єктів господарювання та інших осіб.

Обов'язок надання інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи Комітету повинен виконуватися суб'єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом Комітету справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про Антимонопольний комітет України" та інші нормативно- правові акти не містять положень про право суб'єктів господарювання на відмову від виконання вимоги уповноваженої особи Комітету щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на органи Комітету.

Законодавство України, в тому числі приписи Законів України "Про Антимонопольний комітет України" і "Про захист економічної конкуренції" не ставлять можливість реалізації органом Комітету своїх повноважень щодо витребування інформації у зв'язку із дослідженням ринку в залежність від наявності чи відсутності заяв, скарг споживачів з приводу порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Законодавчі акти України про захист економічної конкуренції не обмежують коло тих суб'єктів господарювання, у яких органом Комітету може бути витребувана інформація, лише тими особами, які беруть участь у справі.

У Вимозі Комітету від 19.01.2018 №128-29/06-818 було чітко зазначена інформація, щодо того, що Комітетом здійснюється дослідження ринку, відтак, наявність технічної описки «з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду зазначених заяв», жодним чином не нівелювало законодавчо закріплений обов'язок позивача надати інформацію на Вимогу державного уповноваженого Комітету.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у листі позивача від 31.01.2018 № 1001ВИХ-18-545 (адресованому відповідачу у відповідь на вказану вимогу) значиться саме про те, що інформація та документи, які витребовуються вимогою є конфіденційними та становлять комерційну таємницю.

Так, позивач, посилаюсь на вказане, просив відповідача привести вимогу у відповідність до чинного законодавства.

При цьому, жодних посилань у зазначеному листі на неправомірність витребування документів із застосуванням двох взаємовиключних підстав, позивачем не зроблено.

Слід зазначити, що законодавство України не уповноважує суб'єкта господарювання на власний розсуд вирішувати питання доцільності витребування органом Комітету інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Враховуючи викладене, звернення до АТ "Укртрансгаз" з Вимогою про надання інформації у зв'язку із дослідженням ринку жодним чином не є порушенням Конституції України чи перевищенням своїх повноважень з боку Комітету.

Як вже було вказано, відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №985 Вимога була отримана АТ "Укртрансгаз" 24.01.2018.

Отже, останній день строку надання інформації на Вимогу припадав на 05.02.2018 (оскільки 03.02.2018 та 04.02.2018 - вихідні дні).

У вказаний строк позивач не надав відповідачу вказаних у вимозі документів.

Таким чином, оскільки АТ "Укртрансгаз" не надало Комітету інформації на Вимогу від 19.01.2018 №128-29/06-818 у встановлений державним уповноваженим Комітету строк, відповідач правомірно визнав у рішенні, що вказане неподання є порушенням, передбаченим п. 13 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Стосовно посилань апелянта, як на підставу для визнання недійсним рішення Комітету № 267-р від 24.05.2018, на те, що за незаконне розголошення інформації, що містить комерційну таємницю настає відповідальність передбачена законом, слід зазначити наступне.

Як вже вказувалося, згідно положень статті 16, 22 та 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Комітету має право вимагати від юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, а юридичні особи, в свою чергу, зобов'язані на вимогу державного уповноваженого Комітету подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Щодо непогодження апелянта із розміром штрафу, накладеного на нього оскаржуваним наразі рішенням Комітету, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Рішення Комітету щодо накладання штрафу приймаються виключно органом Комітету відповідно до статті 52 вищезазначеного Закону. Уживаючи формулювання «до одного відсотка», Закон залишає визначення точного розміру штрафу за органами Комітету залежно від обставин кожної конкретної справи; такі повноваження за своєю природою належать до дискреційних, які реалізуються Комітетом з певною свободою розсуду.

Рекомендаційні роз'яснення не є нормативним актом і не підлягають обов'язковому застосуванню. Водночас, оскільки Рекомендаційні роз'яснення узагальнюють практику Комітету з накладення штрафів, Комітет (як колегіальний орган) за власною ініціативою враховує їх зміст для забезпечення однаковості, недискримінащйності та пропорційності накладення штрафів за аналогічні порушення.

При визначенні розміру штрафу Комітетом враховано, що неподання АТ "Укртрансгаз" запитуваної інформації в установлений державним уповноваженим Комітету строк, за відсутності інших джерел одержання цієї інформації, істотно перешкодило належному виконанню Комітетом покладених на нього законодавством завдань у частині здійснення повного, всебічного й об'єктивного комплексного дослідження ринків природного газу України, що мають ключове значення для забезпечення інтересів споживачів, до яких належить практично все населення України, наслідком чого став зрив строків проведення дослідження та необхідність їх продовження. Також, Комітетом взято до уваги необхідність забезпечення належного стримуючого ефекту штрафу для запобігання вчиненню подібних порушень у майбутньому.

При цьому, необхідно зазначити, що розмір накладеного на АТ "Укртрансгаз" штрафу є значно меншим (менше одного відсотка) за максимально можливий допустимий Законом розмір.

Як було встановлено Комітетом, чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) AT "Укртрансгаз" за 2017 рік відповідно до звіту про фінансові результати становить 54 909 261 грн.

Отже, один відсоток доходу (виручки) AT "Укртрансгаз" від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2017 рік становить 549 092 610 грн.

Необґрунтованими колегія суддів вважає посилання позивача на інші справи Комітету, в яких суб'єктів господарювання було притягнуто до відповідальності за неподання інформації на вимоги органів Комітету, оскільки:

по-перше кожна зі справ органів Комітету є індивідуальною, з притаманною лише даній справі специфікою та особливостями;

по-друге, у кожного суб'єкта господарювання дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року був різний.

Отже, керуючись статтею 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" на AT "Укртрансгаз" було накладено штраф у розмірі 826 000 гривень.

Чинним законодавством України Комітет наділений дискреційними повноваженнями та має право накладати штрафи за порушення, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, у розмірах, визначених статтею 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Встановлення органами Комітету у діях суб'єктів господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу здійснюються на основі аналізу та оцінки доказів, зібраних під час розгляду кожної конкретної справи та виходячи з її фактичних обставин.

Застосований до позивача штраф, відповідає вимогам Закону України "Про захист економічної конкуренції" та становить до одного відсотка доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за 2017 рік, а саме складає - 0, 015 % від доходу (виручки) позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у визначенні розміру штрафу Комітет діяв у межах наданих йому повноважень та без порушення положень чинного законодавства України, що відповідно до згаданих приписів статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" виключає можливість визнання недійсним Рішення АМК в частині накладення штрафу.

При цьому, вказаний Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені чи звільняти від їх сплати (у разі їх правомірного нарахування).

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/20661/16.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського, а тому відповідно не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/10738/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 11.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова