СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа № 913/951/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Плахов О.В. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вх.№84 Л/2) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 07.12.2018 постановлену суддею Корнієнко В.В. у місті Харкові, повний текст складено 12.12.2018, у справі №913/951/17

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ

до Комунального підприємства “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради, м. Золоте Луганської області

про стягнення 134578,20 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.12.2018 у справі №913/951/17 заяву Комунального підприємства “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради від 16.11.2018 № 481 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково, задоволено, визнано наказ Господарського суду Луганської області від 12.02.2018 № 913/951/17 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з комунального підприємства “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” інфляційних втрат в сумі 27075,57 грн., 3% річних в сумі 5247,75 грн.

Позивач з ухвалою суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 07.12.2018 року по справі № 913/951/17 про задоволення заяви Комунального підприємства “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради від 16.11.2018 № 481 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково наказу Господарського суду Луганської області від 12.02.2018 № 913/951/17 таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з Комунального підприємства “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” інфляційних втрат в сумі 27075,57 грн., 3% річних в сумі 5247,75 грн. В задоволенні заяви Комунального підприємства “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради від 16.11.2018 № 481 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково наказу Господарського суду Луганської області від 12.02.2018 № 913/951/17 таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з комунального підприємства “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” інфляційних втрат в сумі 27075,57 грн., 3% річних в сумі 5247,75 грн – відмовити.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено неправомірний висновок про те, що сума інфляційних втрат у розмірі 27075,57 грн. та 3% річних у розмірі 5247,75 грн., підлягає списанню на підставі положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 у даній справі відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено до розгляду на 05.02.2019.

В судовому засіданні 05.02.2019 представник позивача підтримав свою позицію по справі, надав відповідні пояснення, просив суд апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 05.02.2019 не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього представника позивача, з’ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 16.01.2018 у справі № 913/951/17 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 81749,39 грн, інфляційні втрати в сумі 27075,57 грн, 3% річних в сумі 5247,75 грн. та судовий збір у розмірі 1711,09 грн. В решті позову відмовлено.

На виконання рішення суду позивачеві було видано наказ господарського суду Луганської області від 12.02.2018 № 913/951/17.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.04.2018 апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 16.01.2018 у справі № 913/951/17 залишено без змін.

28.11.2018 відповідач звернувся до Господарського суду Луганської області з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ від 12.02.2018 про примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.01.2018 у справі № 913/951/17, в частині стягнення з КП "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" інфляційних втрат в сумі 27075,57 грн. та 3% річних в сумі 5247,75 грн.

В обгрунтування заяви, відповідач зазначає, що 30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», та відповідно до приписів ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, наказ Господарського суду Луганської області від 12.02.2018 № 913/951/17 в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 27075,57 грн., 3% річних в сумі 5247,75 грн, не підлягає виконанню. До того ж, заявник посилається на те. що 01.11.2018 його включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб’єктів господарювання.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та обставин внесення відповідача до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, а також встановивши, що основну заборгованість за рішенням суду погашено, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення інфляційних та річних.

Розглянувши вказану ухвалу на предмет правильного застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з підстав викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Відповідно до частини 1 статті 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ч. 1 ст. 3 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 7 цього Закону, на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто приписами наведених норм закону врегульовано, що інфляційні, річні та штрафні санкції підлягають списанню - або у випадку реструктуризації основної заборгованості (належним доказом чого може бути договір про реструктуризацію) (ч.1 вказаної статті), або у разі погашення основної заборгованості, нарахованої за основним договором, до набрання чинності цим законом, тобто до 30.11.2016 (ч. 3 ст.7).

З матеріалів справи вбачається, що основна заборгованість за договором не реструктуризована, відповідні докази відсутні.

Більш того, боржником у період з 24.01.2018 по 08.05.2018 основну заборгованість у розмірі 81749,39 грн, яка стягнута за рішенням суду у даній справі, перед позивачем погашено.

Зазначене підтверджується наданими до заяви розрахунковими документами, а саме: платіжне доручення № від 24.01.2018 на суму 713,47 грн, платіжне доручення № від 31.01.2018 на суму 3669,24 грн, платіжне доручення № від 13.02.2018 на суму 4114,00 грн, платіжне доручення № від 15.02.2018 на суму 8066,52 грн, платіжне доручення № від 20.02.2018 на суму 1281,33 грн, платіжне доручення № від 06.03.2018 на суму 2751,93 грн, платіжне доручення № від 07.03.2018 на суму 6989,04 грн, платіжне доручення №1 від 14.03.2018 на суму 8069,49 грн, платіжне доручення № від 19.03.2018 на суму 1048,36 грн, платіжне доручення № від 28.03.2018 на суму 3509,08 грн, платіжне доручення № від 06.04.2018 на суму 8954,71 грн, платіжне доручення № від 10.04.2018 на суму 5393,08 грн, платіжне доручення № від 13.04.2018 на суму 22656,15 грн, платіжне доручення № від 23.04.2018 на суму 2125,84 грн, платіжне доручення № від 24.04.2018 на суму 1980,23 грн, платіжне доручення № від 08.05.2018 на суму 5363,95 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №292 від 01.11.2018 боржника включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення.

Однак, в силу приписів частини 1 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» суми інфляційних та річних, що стягнуті за рішенням суду у даній справі, не можуть бути списані, у зв’язку з відсутністю доказів реструктуризації заборгованості.

До того ж, інфляційні та річні, що стягнуті за рішенням суду у даній справі також не можуть бути списані і за приписами частини 3 статті 7 вказаного закону, оскільки основна заборгованість погашена боржником у період з 24.01.2018 по 08.05.2018, тобто після набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Зазначеного не було враховано судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Щодо доводів боржника про внесення 01.11.2018 його підприємства до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до акту звіряння розрахунків між НАК «Нафтогаз України» та боржником, станом на 30.09.2018, по договору №2363/15 КП-20 (який є спірним за рішення суду у даній справі) сальдо становить 34034,41 грн. Вказана сума складається з інфляційних (27075,57 грн), 3% річних (5247,75 грн) та суми судового збору (1711,09 грн).

Виходячи з положень Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», реструктуризації підлягає основна заборгованість за спожитий природний газ.

Враховуючи, відсутність доказів реструктуризації основної заборгованості за договором №2363/15 КП-20, відсутні підстави для списання сум інфляційних (27075,57 грн) та 3% річних (5247,75 грн), стягнутих з боржника за рішенням суду у даній справі, на підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Наведене спростовує аргументи заявника щодо наявності підстав для списання інфляційних нарахувань та процентів річних за умови включення боржника до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності Законом про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

(Аналогічних висновків про застосування норм права дійшов Верховний Суд від 07.02.2018 у справі № 910/16351/13 та від 25.07.2018 у справі №910/15874/13).

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ від 12.02.2018 Господарського суду Луганської області у справі №913/951/17 в частині стягнення інфляційних та річних.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження посилання апелянта на порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому наявні підстави для її скасування та прийняття нового рішення у справі про відмову у задоволенні заяви відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ст. 275, ч.1 п. 1, 4 ст. 277, ст. 282, 327, 328 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 07.12.2018 у справі № 913/951/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Луганської області від 12.02.2018 у справі №913/951/17 в частині стягнення з Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (93295, Луганська область, м. Золоте, вул. Молодіжна, 22 «А», ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) інфляційних втрат у розмірі 27072,57 грн та 3% річних в сумі 5247,75 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (93295, Луганська область, м. Золоте, вул. Молодіжна, 22 «А», ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) судовий збір у розмірі 1762,00 грн за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.02.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко