РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2019Справа № 910/16130/18
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "АЛТІ ТРАНС" Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРАТОРГ"
про стягнення 45 592, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛТІ ТРАНС" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРАТОРГ" (надалі - відповідач) про стягнення суми основного боргу в розмірі 45 592,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на час подання позову відповідач продовжує уникати будь-яких контактів з позивачем, не оплатив вартість наданих послуг та не надіслав відповіді на звернення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/16130/18 та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

За змістом ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як випливає зі змісту ст. 205 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що у вересні 2018 року до нього звернувся відповідач з пропозицією надати йому (відповідачеві) послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, а саме - перевезти 32 палети добрив з с. Нові Петрівці Київської області Україна до Gerlach Spol. S.r.o. (отримувач вантажу), за адресою: К Yypichu, 1086, 252 19 Rudna, 4 Prahy, Czech Republic та відповідно до досягнутих домовленостей, позивач мав правдо залучати третіх осіб до перевезення вантажу.

При цьому, позивач вказує на те, що отримавши пропозицію надати послуги з міжнародного перевезення вантажу на замовлення відповідача, негайно приступив до виконання досягнутих домовленостей та 18.09.2018 підготував та направив на адресу відповідача договір-доручення №18092018 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.09.2018 та заявку №1 від 18.09.2018 на надання транспортно-експедиційних послуг, яка є невід'ємною частиною договору.

При цьому, позивач зазначає, що між ним та Фізичною особою-підприємцем Книшем Олександром Юрійовичем укладено договір-доручення №18092018/1 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого позивач, як експедитор, доручає Фізичній особі-підприємцю Книшу Олександру Юрійовичу, як виконавцю, здійснити транспортно-експедиторське обслуговування та організацію перевезень у міжнародному та міжміському сполученні, а також доставку експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним вантажним транспортом в пункт призначення. Зокрема, відповідно до заявки №2 від 18.09.2018, виконавець взяв на себе зобов'язання перевезти вантаж, а саме - добрива на палетах за маршрутом: Україна, Київська обл., селище. Нові Петрівці - м. Рудна, Чехія. Дата завантаження - 20 вересня 2018 року, дата доставки вантажу - 25-26 вересня 2018 року., при цьому оскільки перевезення вантажу здійснювалося у міжнародному напрямку, була складена відповідна міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR). Та при цьому згідно умов договору між позивачем та виконавцем перевезення - Фізичною особою-підприємцем Книшем Олександром Юрійовичем, вартість наданих послуг склала 40 636,00 грн. без ПДВ, у зв'язку із чим останній надіслав позивачеві рахунок фактуру №276 від 27.09.2018 на оплату здійсненого міжнародного вантажного перевезення та акт №02/09 від 27.09.2018 здачі прийняття робіт (надання послуг) 17.10.2018 року позивач повністю сплатив вартість наданих послуг, про що додає до матеріалів справи копію платіжного доручення №33 від 17.10.2018.

З урахуванням вищезазначеного, позивач вказує на те, що ним, зі свого боку, повністю виконано взяті на себе зобов'язання по організації міжнародного перевезення вантажу на замовлення відповідача, у зв'язку із чим 27.09.2018 позивач направив на адресу відповідача рахунок-фактуру №18 та акт №18 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 18.09.2018 та відповідно до досягнутих угод, відповідач повинен був сплатити вартість наданих послуг через 3 дні, після їх надання, тобто 30.09.2018, проте, з моменту відвантаження вантажу відповідач не оплатив вартість організованого позивачем перевезення та на направлений на його адресу лист-вимогу не відреагував, у зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача вартість перевезення у розмірі 40 636,00 грн..

Дійсно, в матеріалах справи міститься міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) серія А №0971934, яку у графі 22 підписав та завірив відповідач, як відправник вантажу, в графі 23 - виконавець перевезення (Фізична особа-підприємець Книш Олександром Юрійович), у графі 24 отримувач вантажу - European Contract Logistics Czech Republic s.r.o. Filialka: 252 19 Rudna u Prahy К Vypichu 1308 та згідно із підписом одержувача вантажу на CMR, вантаж був отриманий 27.09.2018.

Згідно Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01 серпня 2006 року № 57-V, Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві (далі - Конвенція).

За змістом статті 1 Конвенції, вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на проживання і громадянство сторін.

У відповідності до статті 9 Конституції України, частини 1 статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", дана Конвенція є невід'ємною частиною національного законодавства України, тому вона підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

В частині 2 статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Пунктом 1 статті 9 Конвенції визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Таким чином, вказана міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) серія А №0971934 є належним доказом, що підтверджує факт здійснення Фізичною особою-підприємцем Книшем Олександром Юрійовичем перевезення вантажу, відправником якого є відповідач, а отримувачем - European Contract Logistics Czech Republic.

Водночас, у вказаній накладній не відсутнє посилання на позивача, як учасника вказаного перевезення.

Разом із тим, з приводу укладання між позивачем та відповідачем договору перевезення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому за приписом ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно положень ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Так, надані позивачем договір-доручення №18092018 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.09.2018 та заявку №1 від 18.09.2018 на надання транспортно-експедиційних послуг, а також акт №18 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 18.09.2018 - підписані лише з боку позивача.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, за приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Також відповідно до приписів ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт здійснення Фізичною особою-підприємцем Книшем Олександром Юрійовичем перевезення, відправником у якому є відповідач та яке організоване позивачем на підставі укладеного з вказаною Фізичною особою-підприємцем договору не є безумовною підставою, яка свідчить про виникнення у відповідача зобов'язання з оплати вартості вказаного перевезення на користь позивача.

Разом із тим, позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що між Сторонами у справі укладений правочин, на підставі якого у відповідача виникло зобов'язання зі сплати на користь позивача грошових коштів за організоване перевезення.

Зокрема, доказів на підтвердження того, що договір-доручення №18092018 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.09.2018 прийнятий до виконання відповідачем та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме - майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), позивачем суду не надано, а відтак - не доведено наявності порушеного права з боку відповідача, за захистом якого, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не доведено наявності підстав для сплати на його користь з боку відповідача грошових коштів в сумі 45 592, 00 грн. та відповідно - не доведено наявності порушеного відповідачем права позивача, за захистом якого останній звернувся до суду та незважаючи на доведеність факту здійснення перевезення на користь відповідача, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 45 592,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 638, 639, 640 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТІ ТРАНС" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13.02.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко