ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2730/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "АН "Рестріелт", м. Харків
до ФОП Мігунова Володимира Івановича, м. Харків
про звернення стягнення на предмет іпотеки
за участю представників учасників справи:

позивача - не з'явився

відповідача - Голубовський І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП "АН "Рестріелт", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ФОП Мігунова В.І., відповідач, в якому просить суд звернути в рахунок погашення простроченої заборгованості у сумі 1000000,00 грн., що виникла на підставі Договору новації боргу у позикове зобов'язання від 11 липня 2018 року, укладеного між Приватним підприємством "АН "Рестріелт" та Мігуновим Володимиром Івановичем, стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між Мігуновим Володимиром Івановичем (інд. код НОМЕР_1) та Приватним підприємством "АН "Рестріелт", посвідченим 22 серпня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шаульською Н.І., № за реєстром 1129, з метою чого надати Приватному підприємству "АН "Рестріелт" (61004, місто Харків, вул. Катерининська, будинок 46; ) право продати від свого імені будь-якій третій особі предмет іпотеки, а саме: об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, номер запису про право власності 25212789, зареєстровано Комунальним підприємством "Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості" Протопопівської сільської ради 06.03.2018, який складається з: нежитлові приміщення підвалу №№112 - 132, 134 - 143, загальною площею 1154,5 кв.м.; 1-го поверху №№1 - 19, загальною площею 1035,9 кв.м; частина приміщення 1-го поверху №20, загальною площею 70,8 кв.м.; 2-го поверху №№26 - 66, загальною площею 1208,1 кв.м.; 3-го поверху №№67 - 111, загальною площею 1226,0 кв.м. в літ. "А-2", розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 18.10.2018 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого провадження відповідачем суду був поданий відзив, в якому він підтверджує факт укладання договорів новації боргу та іпотеки та вказує на те, що дійсно не виконав умови забезпеченого іпотекою договору новації боргу і не повернув до 31.08.2018 включно першої частини позики у розмірі 1000000,00 грн. Разом з тим, відповідач вважає, що позивач зловживає своїм правом на захист, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, коли прострочено повернення неповної суми позики.

Протокольною ухвалою суду від 19.12.2018 підготовче провадження у справі було закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 11.01.2019 об 11:00. Ухвалою суду від 11.01.2019 судове засідання у справі було відкладено до 06.02.2019 об 11:00.

06.02.2019 до суду від позивача надійшло клопотання в якому він просить суд проводити розгляд справи без участі представника позивача та вказує на те, що позивач не має наміру використовувати своє право надати відповідь на відзив відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказане клопотання задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов'язком, а обов'язковість явки в судове засідання представника позивача судом не визнавалась.

Присутній у судовому засіданні 06.02.2019 представник відповідача позов визнав у повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, вислухавши представника відповідача, суд встановив наступне.

11 липня 2018 року між Приватним підприємством "АН "Рестріелт" (позивач, кредитор) та Мігуновим Володимиром Івановичем (відповідач, боржник) був укладений договір новації боргу у позикове зобов'язання в простій письмовій формі (далі - договір новації боргу).

За цим договором відбулась заміна (новація) у позикове зобов'язання боргу за поставлені будівельні матеріали, вироби та конструкції, за позиками та за виконані роботи та надані послуги, право вимоги за якими належить кредитору, відповідно до правочинів, перелічених у п. 1.2 договору новації боргу. Загальна сума боргу, щодо якого відбувається заміна (новація) у позикове зобов'язання складає 8307373,93 грн. (п.п. 1.2 та 1.3 договору новації боргу).

Відповідно до п. 2.1 договору новації боргу, сума позики за цим договором становить 8307373,93 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору новації боргу, позика має бути повернута боржником кредитору у такі строки і в такому порядку: 1000000,00 грн. боржник зобов'язаний повернути кредитору у строк до 31 серпня 2018 року включно; решту суми позики боржник зобов'язаний повернути кредитору у строк до 31 грудня 2018 року включно.

Згідно п. п. 6.1 та 6.2 договору новації боргу, при прострочення повернення позики (її частини) боржник несе відповідальність відповідно до чинного законодавства. Сторони особливо погоджують, що у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником будь-якої з умов цього договору кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики, що залишається непогашеною на дату пред'явлення вимоги.

Відповідно до п. 7.1 договору новації боргу, це договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання боржником своїх зобов'язань за договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищезгаданим договором новації боргу у позикове зобов'язання від 11.07.2018, 22.08.2018, між ПП "АН "Рестріелт" та Мігуновим В.І.,був укладений іпотечний договір, посвідчений 22 серпня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шаульською Н.І., № за реєстром 1129.

За цим договором відповідач передав в іпотеку позивачу наступне нерухоме майно: об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, номер запису про право власності 25212789, зареєстровано Комунальним підприємством "Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості" Протопопівської сільської ради 06.03.2018, згідно Витягу з ДРРП про реєстрацію права власності 116834758, виданого 13.03.2018 та який складається з: нежитлові приміщення підвалу №№112 - 132, 134 - 143, загальною площею 1154,5 кв.м.; 1-го поверху №№1 - 19, загальною площею 1035,9 кв.м; частина приміщення 1-го поверху №20, загальною площею 70,8 кв.м.; 2-го поверху №№26 - 66, загальною площею 1208,1 кв.м.; 3-го поверху №№67 - 111, загальною площею 1226,0 кв.м. в літ. "А-2", розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 5000000,00 грн. На предмет іпотеки було накладено заборону відчуження нерухомого майна (реєстровий №1130, здійснено 22 серпня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шаульською Н.І.).

Відповідно до п. 13 укладеного договору іпотеки сторони, керуючись приписами абзацу 12 частини 2 статті 16 ЦК України щодо права сторін визначати способи захисту цивільних прав та інтересів у договорі, погодились, що іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з позовом про надання іпотекодержателю права продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцю. У такому разі, ціна продажу визначатиметься за згодою сторін або згідно незалежної оцінки, проведеної на замовлення іпотекодержателя. Сторони наголошують, що передбачений цим пунктом даного договору спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки може бути застосований виключно за рішенням суду і не є тотожним праву продажу предмета іпотеки, передбаченому ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Матеріали справи свідчать про те, що власником майна, на яке позивач просить звернути стягнення, є відповідач, що вбачається з Договору міни нерухомого майна від 07.04.2017, укладеного між ТОВ "Консалт-Буд 2011" та Мігуновим В.І. (зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С., № за реєстром 467), та з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. При цьому, у Договорі міни нерухомого майна від 07.04.2017 (п. п 9, 10) зазначено, що Сторона 2 (Мігунов В.І.) стверджує, що відчуження та набуття у власність нерухомого майна, що є предметом даного договору, здійснено нею в межах його підприємницької діяльності. Грошові кошти, які були витрачені Стороною 2, що діє як фізична особа-підприємець, на придбання нерухомого майна, не є спільною сумісною власністю, оскільки майно фізичної особи-підприємця було придбане та використовується в його підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Втім, відповідач не виконав умови забезпеченого іпотекою договору новації боргу і не повернув до 31.08.2018 включно першої частини позики, та з 01.09.2018 прострочив виконання зобов'язання у сумі 1000000,00 грн.

12.09.2018 позивач направив на адресу відповідача повідомлення, яке було отримано відповідачем 12.09.2018. У повідомленні позивач довів до відмова відповідача, що ним буде здійснено заходів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до п. 13 договору іпотеки від 22.08.2018 у зв'язку з не виконанням відповідачем умов договору новації боргу.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Суд зауважує, що предметом, щодо якого виникли правовідносини сторін, є звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому спірне майно придбано відповідачем саме як фізичною особою - підприємцем. Крім того, з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо відповідача (ФОП Мігунов В.І.) випливає, що видами підприємницької діяльності відповідача є, зокрема: Код КВЕД 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 3 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При цьому з метою врегулювання можливого конфлікту юрисдикцій Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 14 Постанови від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Водночас, виходячи зі змісту правовідносин, що склалися між сторонами, а також характеру господарської (підприємницької) діяльності, як позивача, так і відповідача, і позивач, і відповідач вступили у спірні правовідносини саме як суб'єкти господарювання, через що спірні правовідносини можуть бути кваліфіковані залежно від наміру сторін в кожному конкретному випадку, у тому числі й як господарські й розглядуваний спір за змістом приписів п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України підвідомчий господарському суду, а згідно ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України належить до територіальної юрисдикції господарського суду Харківської області.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 204 ЦК України договори (кредитний та іпотечний) укладені між його сторонами, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі)

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено самим відповідачем у відзиві, позичальник порушив умови договору новації боргу у позикове зобов'язання від 11.07.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6.1 договору новації боргу, при простроченні повернення позики (її частини) боржник несе відповідальність, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про іпотеку", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Аналогічне за змістом правило передбачено і у ст. 589 ЦК України.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом; іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). В силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 589 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 591 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, Законом України "Про іпотеку" визначено дві групи способів звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий і позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Водночас положеннями абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Керуючись вказаними нормами чинного законодавства, сторони, у п. 13 іпотечного договору, встановили спеціальний спосіб захисту прав іпотекодержателя, а саме особливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки: право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з позовом про надання іпотекодержателю права продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцю, при цьому ціна продажу визначатиметься за згодою сторін або згідно незалежної оцінки. Цей спосіб звернення стягнення визначено сторонами як такий, що не є тотожним праву продажу предмета іпотеки, передбаченому ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Суд зауважує, що у відповідній частині умови, викладені у п. 13 іпотечного договору, відповідають засадам свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України) та не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи викладене, позовні вимоги ПП "АН "Рестріелт" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Звернути в рахунок погашення простроченої заборгованості у сумі 1 000 000 гривень, що виникла на підставі Договору новації боргу у позикове зобов'язання від 11 липня 2018 року, укладеного між Приватним підприємством "АН "Рестріелт" та Мігуновим Володимиром Івановичем, стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між Мігуновим Володимиром Івановичем (інд. код НОМЕР_1) та Приватним підприємством "АН "Рестріелт", посвідченим 22 серпня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шаульською Н.І., № за реєстром 1129, з метою чого надати Приватному підприємству "АН "Рестріелт" (61004, місто Харків, вул. Катерининська, будинок 46; ) право продати від свого імені будь-якій третій особі предмет іпотеки, а саме: об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, номер запису про право власності 25212789, зареєстровано Комунальним підприємством "Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості" Протопопівської сільської ради 06.03.2018, який складається з: нежитлові приміщення підвалу №№112 - 132, 134 - 143, загальною площею 1154,5 кв.м.; 1-го поверху №№1 - 19, загальною площею 1035,9 кв.м; частина приміщення 1-го поверху №20, загальною площею 70,8 кв.м.; 2-го поверху №№26 - 66, загальною площею 1208,1 кв.м.; 3-го поверху №№67 - 111, загальною площею 1226,0 кв.м. в літ. "А-2", розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ФОП Мігунова Володимира Івановича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "АН "Рестріелт" (61004, м. Харків, вул. Катерининська, 46, ) - 15000,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Приватне підприємство "АН "Рестріелт" (61004, м. Харків, вул. Катерининська, 46, ).

Відповідач - ФОП Мігунов Володимир Іванович (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1).

Повне рішення складено 11 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Погорелова