ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа№ 910/1711/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В

суддів: Коротун О.М.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участі представників сторін

від прокуратури: Колодяжна А.В. довіреність № 036177 від 04.11.2015;

від позивача: не прибув;

від відповідача 1: не прибув;

від відповідача 2: Скалов С.Ю.

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 (повний текст складено 31.08.2018)

у справі №910/1711/18 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі:

Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства

до 1. Миколаївської обласної ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг"

третя особо, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним на майбутнє договору та повернення мисливських угідь

Встановив

Перший заступник прокурора Миколаївської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Миколаївської обласної ради (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" (далі - відповідач 2) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 № 15 про надання у користування мисливських угідь товариству з обмеженою відповідальністю "СМГ"Буг" на території Новоодеського району Миколаївської області;

- визнання недійсним на майбутнє договору про умови ведення мисливського господарства, що укладений 14.07.2017 між Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та товариством з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг";

- зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ"Буг" повернути Миколаївському обласному управлінню лісового та мисливського господарства мисливські угіддя, які надані у користування на підставі рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 № 15, загальною площею 8084,38 га, що розташовані у Новоодеському районі Миколаївської області на території Михайлівської, Новопетрівської, Новосафонівської, Підлесненської, Себинської, Троїцької сільських та Новоодеської міської ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 № 15 про надання у користування мисливських угідь Товариству з обмеженою відповідальністю "СМГ"Буг" на території Новоодеського району Миколаївської області є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а також укладений на підставі нього договір підлягає визнанню недійсним на майбутнє, а мисливські угіддя поверненню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 (повний текст складено 31.08.2018) позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 №15 про надання у користування мисливських угідь Товариству з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" на території Новоодеського району Миколаївської області. Визнано недійсним на майбутнє договір про умови ведення мисливського господарства, що укладений 14.07.2017 Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства і Товариством з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг". Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" повернути Миколаївському обласному управлінню лісового та мисливського господарства мисливські угіддя, які надані у користування на підставі рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 №15, загальною площею 8084,38 га, що розташовані у Новоодеському районі Миколаївської області на території Михайлівської, Новопетрівської, Новосафонівської, Підлесненської, Себинської, Троїцької сільських та Новоодеської міської ради. Розподілено судові витрати.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" 11.09.2018 року (згідно штемпелю на поштовому конверті) звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 року у справі №910/1711/18 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема дані правовідносини регулюються Законом України «Про мисливське господарство та полювання» і не потребують застосування норм Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування».

Крім того, скаржник зазначив про невідповідність інтересам держави зазначених прокурором в особі Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції помилково зазначив, що спірним рішенням відповідачу 2 була надана територія ботанічної пам'ятки природи «Себинська» площею 11 га, оскільки земельна ділянка не входить в межі наданих угідь, що підтверджується довідкою 6-зем наданої прокурором про виділенні мисливські угіддя відповідачу 2 - у вигляді пасовищ 70-5 га та водних угідь 123 га в межах Сібенськрї сільської ради Новоодеського району. Крім цього, положення про ботанічну памятку також не містить обмежень та заборони полювання.

Разом з цим, територія ботанічного заказнику «Богодарівка» також не входить в межі наданих відповідачу 2 мисливських угідь. А положення про ботанічну пам'ятку також не містить обмежень та заборони полювання.

При цьому, скаржник вказав, що діюче законодавство не містить приписів про заборону передачі об'єктів природно-заповідного фонду (ПЗВ) у складі мисливських угідь.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2018 справу №910/1711/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Крім того, не погодившись із зазначеним рішенням, Миколаївська обласна рада 17.09.2018 (згідно дати на штампі вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва) звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/1711/18 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема припинення права користування державного мисливського фонду або права користування мисливськими угіддями може мати місце лише у випадках передбачених статтею 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Крім того, скаржник зазначив, що питання погодження надання в користування мисливських угідь не належить до відання ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, у зв'язку з тим, що земельні відносини при цьому не виникають.

Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що у рішеннях про надання в користування мисливських угідь має бути визначений режим на територіях природно-заповідного фонду.

Згідно з пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 19.09.2018 року апеляційна скарга Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 року у судовій справі №911/1711/18 передана раніше визначеному автоматизованою системою складу суду, а саме: колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Київський апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Крім того, колегія суддів звернула увагу на те, що першим заступником прокурора Миколаївської області в позові, крім позивача та відповідачів, було зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Проте судом першої інстанції під час здійснення розгляду справи вказана особа не була залучена до участі у справі, в той час як у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції встановив, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є органом, який розпоряджається спірними земельними ділянками.

На підставі викладеного одним із доводів апеляційної скарги Миколаївської обласної ради є те, що суд першої інстанції не правильно визначив особу, за погодженням з якою спірні земельні ділянки можуть виділятися в користування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 року у справі № 910/1711/18.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 року у справі №910/1711/18. Роз'яснено Першому заступнику прокурора Миколаївської області, позивачу, відповідачу 2 право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, а також міркування або заперечення щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог, на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України №454/2017 року від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.10.2018, справу №910/1711/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

18.10.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду надійшла заява Миколаївської обласної ради про залучення до розгляду у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Обґрунтовуючи клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області заявник зазначав, що залучення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в якості третьої особи сприятиме всебічному та повному з'ясуванню обставин для правильного вирішення справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Крім того, даною ухвалою вирішено розглядати апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради у спільному апеляційному провадженні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/1711/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2018, у зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В., на лікарняному з 20.11.2018, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/1711/18 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Чорногуз М.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі № 910/1711/18 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі № 910/1711/18 на 14.01.2019 своєю ухвалою від 26.11.2018.

Колегія суддів відклала розгляд справи на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України своєю ухвалою від 14.01.2018 року.

У судовому засіданні 28.01.2019 року представник відповідача 2 підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду представник прокуратури заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Також, прокурор у відзиві на апеляційні скарги зазначив, що діючим законодавством передбачено погодження власниками або користувачами земельних ділянок при наданні мисливських угідь у користування для ведення мисливського господарства. У зв'язку із зим, є хибним твердження скаржника про те, що на підставі оскаржуваного рішення обласної ради передача земельної ділянки фактично не відбулась, що виключає обов'язкове погодження органами Держгеокадастру при наданні у користування мисливських угідь.

Крім того, як вказав прокурор, безпідставним є твердження відповідача 2 стосовно недоведеності прокурором факту знаходження в межах мисливських угідь заказників з посиланням на положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Михайлівський» та довідку форми 6-зем.

Представники позивача, відповідача 1 та третьої особи у судове засідання 28.01.2019 не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 14.01.2019 року на відповідні адреси.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників позивача, відповідача 1 та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 року підлягає скасуванню, а апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 року № 15 було надано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю " СМГ " Буг " мисливські угіддя загальною площею 8084,38 га, що розташовані у Новоодеському районі Миколаївської області на території Михайлівської, Новопетрівської, Новосафонівської, Підлесненської, Себинської, Троїцької сільських та Новоодеської міської ради строком на 20 років.

Згідно додатку до зазначеного рішення, загальна площа мисливських угідь, які надаються у користування Товариству з обмеженою відповідальністю " СМГ " Буг " становить 8084,38 га, з яких 2924,1 га - землі запасу та 5160,28 га - землі, що перебувають у постійному та тимчасовому користуванні.

Пунктом 2 цього рішення передбачено необхідність укласти Миколаївському обласному управлінню лісового та мисливського господарства в установленому порядку договір про умови ведення мисливського господарства з Товариством з обмеженою відповідальністю " СМГ " Буг "

На підставі зазначеного рішення обласної ради, згідно ст. 21 Закону України " Про мисливське господарство та полювання " Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства 14.07.2017 укладено договір про умови ведення мисливського господарства з Товариством з обмеженою відповідальністю " СМГ " Буг ".

Додатками до вказаного договору є карта-схема угідь і опис меж.

Згідно із зазначеним описом визначено наступні межі мисливських угідь Товариства з обмеженою відповідальністю " СМГ " Буг " на території Новоодеського району: з південного заходу господарство межує з угіддями Товариства з обмеженою відповідальністю " Мисливців та рибалок Білоусівки " Вознесенського району та по річці Південний Буг з Веселинівським районом та Миколаївським районом, з заходу межує з угіддями Новоодеського " ГМР ", з півночі з Сланецьким районом, зі сходу з угіддями Новоодеського " ГМР"

Перший заступник прокурора Миколаївської області вважає зазначене рішення обласної ради від 10.11.2016 року № 15 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а також укладений на підставі нього договір підлягає визнанню недійсним на майбутнє, а мисливські угіддя поверненню.

Відповідно до ст. 13, 14, 16 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

Згідно із інформацією Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 05.12.2017, відповідно до карти-схеми угідь, що є додатком до договору про умови ведення мисливського господарства ТОВ " СМГ " Буг " від 14.07.2017, на території зазначених мисливських угідь, згідно форми 6-зем станом на 01.01.2016 рахується 2924,34 га земель запасу не наданих у власність чи користування.

З вказаної кількості 1020,73 га - пасовища (землі сільськогосподарського призначення), 1269,85 га - відкриті заболочені землі та 633,76 га - відкриті землі без рослинного покриву.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь; мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь; мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва; мисливські угіддя - це ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства.

Згідно ст. 14 Закону України «Про тваринний світ», визначено повноваження зокрема обласних, міських та районних держадміністрацій у галузі охорони, використання та відтворення тваринного світу до яких належить: реалізація державної політики у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу; здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу юридичними та фізичними особами; розроблення та забезпечення виконання державних, місцевих та інших територіальних програм з питань охорони, використання і відтворення тваринного світу; погодження в установленому порядку питань, що стосуються надання в користування мисливських угідь та рибогосподарських водних об'єктів; організація і здійснення державного регулювання та контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу, забезпеченням ведення моніторингу, державного кадастру та державного обліку об'єктів тваринного світу, які перебувають на їх території; встановлення відповідно до закону обмежень щодо використання об'єктів тваринного світу; забезпечення додержання вимог законодавства у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу; погодження питань щодо розміщення підприємств, інших об'єктів, які можуть негативно впливати на стан тваринного світу; взаємодія з органами місцевого самоврядування з питань охорони, використання і відтворення тваринного світу; здійснення інших повноважень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Не допускається користування мисливськими угіддями та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку. Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між місцевими органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання і користувачами мисливських угідь.

Мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування, зокрема, обласними радами за поданням територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання, погодженим з обласними державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок (ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»).

Згідно 78, 79 Земельного кодексу України, право власності на землю є правом володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка є частиною земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правилами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням скаржників, що відповідач-2 отримав в користування саме ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини.

Тобто, відповідач-2, є вторинним користувачем земель і лише в той час коли там є тварини. Факт отримання в користування мисливських угідь відповідачем-2 не передбачає будь яких прав на землю та не перешкоджає фактичним власникам, первинним користувачам, використовувати землі за їх цільовим призначенням і саме для цього законодавець вимагає наявності такої згоди власника чи користувача землі.

Закон України «Про мисливське господарство та полювання» передбачає необхідність отримання погодження з власниками або користувачами земельних ділянок, що входять до складу мисливських угідь, на відсутність якого послався суд першої інстанції як на підставу визнання недійсними оспорюваних рішення та договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України " Про мисливське господарство та полювання " мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або користування для всіх потреб. Порядок надання земельних ділянок передбачений ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельним кодексом України уповноважено органи з питань земельних ресурсів лише передавати у власність або користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, при цьому порядок такої передачі встановлено у ст. 123 Земельного кодексу України. Будь якими іншими повноваженнями в частині розпорядження земельними ділянками органи з питань земельних ресурсів не наділено. Тобто, такі органи не мають права погоджувати надання у користування мисливських угідь, на мають право лише фізичні чи юридичні особи, які отримали земельні ділянки у власність або користування та здійснюють правомочності щодо володіння, розпорядження та користування ними, як об'єктами цивільних прав на власний розсуд у порядку, встановленому Цивільним та Земельним кодексом України.

Таким чином, ГУ Держгеакадастру у Миколаївській області не може реалізувати повноваження власника або користувача земель в розумінні цивільного законодавства (погодити/не погодити їх використання для полювання або інших цілей), а лише зобов'язано виконувати функції органу державної влади по відношенню до земель запасу, і лише у порядку встановленого законом.

При цьому, колегія судді приймає до уваги, ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області повідомляло відповідач 2 та прокуратуру про відсутність у нього повноважень щодо погодження надання в користування мисливських угідь через відсутність земельних правовідносин, що підтверджується листами від 27.10.2016 року, 19.12.2016 року, 24.10.17 року.

Тобто, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області чітко зазначило, що питання погодження надання в користування мисливських угідь не належить до його відання, у зв'язку з тим, що земельні відносини при цьому не виникають.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що передання земельної ділянки згідно оспорюваного рішення облради не відбувається та відсутність земельних відносин в даному випадку не дає відповідних повноважень органам Держгеокадастру щодо погодження надання в користування мисливських угідь. Таким повноваженнями, як вже було зазначено вище наділені відповідно до ст. 14 Закону України «Про тваринний світ» обласні, міські та районні держадміністрації.

Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України в редакції станом на час винесення спірного рішення, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно, абз. б, в, г, д ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок,мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з абз. а, б, в, г ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Разом з цим, згідно ст. Закону України «Про мисливське господарство та полювання» у редакції чинній на час прийняття спірного рішення, мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства; мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь; мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва; полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах; користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

Таким чином, суттю мисливського господарства, мисливства та полювання є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, здійснення добування мисливських тварин,що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь, що не є використанням саме властивостей землі.

Так, викладені норми Земельного кодексу України та Закону України «Про мисливське господарство та полювання» свідчать, що земельні ділянки та мисливські угіддя є різними об'єктами користування з різним порядком надання їх в користування, а тому спірне рішення Миколаївської обласної ради не встановлює, не змінює та не припиняє жодних прав саме на спірну земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція щодо земельних відносин стосовно надання користування мисливських угідь міститься у постанові Верховного Суду від 22.02.2018 року по справі №910/23965/16.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що орган, який розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Отже, рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 року №15 «Про надання мисливських угідь у користування ТОВ «СМГ «Буг» прийнято у відповідності до вимог законодавства та за наявності всіх необхідних погоджень землевласників та землекористувачів.

Крім того, колегія суддів не приймає як належний висновок суду першої інстанції, що при наданні у користування відповідачу 2 мисливських угідь на території Новоодеського району загальною площею 8084,38 га Миколаївською обласною радою були допущено інші порушення вимог природоохоронного законодавства, з огляду на наступне.

Згідно інформації управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 13.11.2017 на території Новоодеського району створено об'єкти природно-заповідного фонду, а саме:

- рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 12.03.1993 року № 11 створені ландшафтні заказники місцевого значення " Новопетрівські плавні " площею 200 га та " Вовча балка " площею 250 га, ботанічна пам'ятка природи місцевого значення " Себінський " площею 11 га.

- рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 02.02.1995 року № 24 створені ландшафтний заказник місцевого значення " Михайлівський " площею 87,2 та ботанічний заказник місцевого значення " ботанічний заказник місцевого значення " Богодарівка " площею 50 га.

Як вбачається з матеріалів справи, територія заказника «Михайлівський» не входить до мисливських угідь наданих в користування відповідачу 2, що підтверджується положенням про ландшафтний заказник місцевого значення «Михайтівський», та довідкою форми 6-зем в розрізі угідь наданих на території Михайлівської сільської ради (наявні в матеріалах справи).

Відповідно до в п. 1.2. Положення заказник розташований на землях Кашперівського заводу будматеріалів, колгоспу «Михайлівський», та КСП «Білоусівське». При цьому землі КСП «Білоусівське» розташовані в межах Вознесенького рійону Миколаївської області тобто взагалі поза межами Новоодеського району в межах якого надавались спірні угіддя, що підтверджується роздруківкою карти з межею району міститься в матеріалах справи).

Згідно п. 1.3. Положення заказник представлений територією колишнього кар'єру, проте як слідує з довідки форми 6-зем ТОВ «СМГ «Буг» надані мисливські угіддя - пасовища 70га та інші (дороги, перегони) 30 га в межах Михайлівської сільської ради Новоодеського району. Крім цього, слід зазначити, що п. 3.1. Положення не містить не тільки заборони полювання, а навіть не містить таких обмежень. Зокрема, п.3.2. Положення передбачено можливість спеціального використання природних ресурсів, до яких відноситься й мисливство.

Разом з цим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірним рішенням відповідачу 2 була надана територія ботанічної пам'ятки природи «Себинська» площею 11 га, оскільки остання не входить в межі наданих угідь, що підтверджується довідкою форми 6-зем наданої прокурором про виділені мисливські угіддя ТОВ «СМГ «Буг» - у вигляді пасовищ 70,5га та водних угідь 123га в межах Себінської сільської ради Новоодеського району.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що вищевказане положення про ботанічну пам'ятку також не містить обмежень та заборони полювання.

Територія ботанічного заказнику «Богодарівка» також не входить в межі наданих відповідачу 2 мисливських угідь. А Положення про ботанічну пам'ятку також не містить обмежень та заборони полювання.

Разом з цим, колегія суддів приймає як належний висновок суду першої інстанції, що частина території ландшафтного заказника місцевого значення «Новопетрівські плавні» дійсно була надана відповідачу 2 в користування мисливськими угіддями, проте відзначає, що надання цих угідь відбулось не на підставі оскаржуваного рішення, а відповідно до рішення Миколаївської обласної ради від 07.09.2012 року №22 яке не оспорюється прокурором в межах заявленого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Положення про вищевказаний заказник не існує, а відтак не існує й обмежень чи заборони полювання.

Крім того, як правильно зазначено скаржниками, Територія ландшафтного заказника місцевого значення «Вовча балка» також не входить в межі наданих відповідачу 2 мисливських угідь, а Положення про заказник не містить обмежень та заборони полювання.

Згідно довідки форми 6-зем наданої прокурором про виділені мисливські угіддя ТОВ «СМГ «Буг» - у вигляді водних угідь 172,1 га та відкритих заболочених земель 384,4 га в межах Новоодеської міської ради. Проте, як слідує з п. 2.3. Положення ділянки заказника представляє собою кам'яний кар'єр з виходами кам'янистої породи на поверхню, лісовкриті землі, та ділянки представлені днищами балок вкрити рослинністю та чагарниками.

При цьому, колегія суддів приймає як належне твердження скаржників, що діюче законодавство не містить приписів про заборону передачі об'єктів природно-заповідного фонду (ПЗФ) у складі мисливських угідь, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється полювання в заборонених для цього місцях, а саме: на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, де це заборонено відповідно до положень про них.

Отже, як правильно зазначено скаржниками діюче законодавство не містить приписів про заборону передачі об'єктів природно-заповідного фонду (ПЗФ) у складі мисливських угідь, проте на території таких об'єктів може бути обмежені чи заборонено полювання.

При цьому, колегія суддів відзначає, що усі вище перелічені об'єкти ПЗФ стосуються охорони виключно рослинної флори та не стосується мисливських тварин.

Так, колегія суддів приймає як належний висновок суду першої інстанції, що приймаючи вказане спірне рішення про надання мисливських угідь в користування відповідачу 2 Миколаївській обласній раді було відомо про існування на території Новоодеського району об'єктів природно - заповідного фонду, оскільки вони створені на підставі її рішень, проте вважає його таким, що не спростовує висновків апеляційної інстанції.

Разом з цим, задовольнивши позовні вимоги суд першої інстанції фактично вирішив питання про припинення права користування мисливськими угіддями відповідачу 2.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про мисливську господарство та полювання» Права користувачів мисливських угідь охороняються законом. Припинення права користування державного мисливського фонду або права користування мисливськими угіддями може мати місце лише у випадках, передбачених ст. 23 цього закону.

Рішенням Європейського суду з права людини «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24.06.2003 №44277/98 встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, майнове право особи, може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено конкретних підстав щодо того, в чому саме полягає шкода державі, завдана спірним рішенням та укладеним договором; чи надані угіддя відповідно до закону не можуть використовуватися з метою, наведеною в рішенні та договорі, а також яким чином буде змінено наявну ситуацію в бік державних/суспільних інтересів щодо використання земельних ділянок, на яких знаходяться спірні угіддя, в разі задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 року підлягає скасуванню, з підстав неповного з'ясування обставин справи, в порядку п. 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради - задоволенню.

Судові витрати у зв'язку із задоволенням позовних вимог відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" та Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі № 910/1711/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/1711/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на прокуратуру.

Стягнути з прокуратури Миколаївської області (54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28, код. 02910048) на користь Миколаївської обласної ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, код. 25696652) 10572,00 грн (десять тисяч п'ятсот сімдесят дві гривні 00 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з прокуратури Миколаївської області (54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28, код. 02910048) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" (57102, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Ковалівка, вул. Першотравнева, 152, код 33729731) 10572,00 грн (десять тисяч п'ятсот сімдесят дві гривні 00 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/1711/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

М.Г. Чорногуз

Дата складення повного тексту 07.02.2019 року.