ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. Справа№ 910/13822/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Сотнікова С.В.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі

від апелянта: Демченко В.М. - дов. від 31.08.2018;

Лукашов Ю.В. - дов. від 31.08.2018;

від відповідача-1: Саламов О.В. - дов. від 29.01.2019 № 2434-03/34;

від відповідача-2: Маслова О.Г. - дов. від 01.01.2019 № 2-юр;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2016

у справі № 910/13822/16 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот"

до 1) Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор"

про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі № 910/13822/16 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2016 та прийняти нове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот" на рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі № 910/13822/16 прийнято до провадження колегією суддів та призначено розгляд апеляційної скарги на 21.11.2018.

21.11.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання від 21.11.2018 про витребування доказів у справі № 910/13822/16, а саме, витребувати у Антимонопольного комітету України опитування споживачів із різних регіонів України з питання зовнішнього оформлення етикеток рибних консервів ТОВ "ІНТЕРФЛОТ" та ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор", відповідно до яких винесено рішення № 639-р по справі № 127-26.4/104-14.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2018, крім іншого, розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.12.2018.

11.12.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення, в якому зазначено про неможливість прибуття Калініченка М.М., який викликається в якості експерта ЛНДІСЕ на 12.12.2018, оскільки Калініченко М.М. перебуває у черговій щорічній відпустці.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2018, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/13822/16 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот" на рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі № 910/13822/16 прийнято до свого провадження у новому складі суду.

12.12.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли відповіді судових експертів Харабуги Ю.С. та Калініченка М.М. на питання ТОВ "Інтерфлот" по складеному ними висновку судових експертів № 2408 від 06.08.2018 у справі № 910/13822/16.

12.12.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання від 12.12.2018 про витребування доказів по справі № 910/13822/16.

12.12.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" надійшли заперечення проти задоволення клопотання позивача ТОВ "Інтерфлот" від 12.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот" на рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі № 910/13822/16 відкладено на 26.12.2018 о 10 год. 15 хв..

26.12.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли клопотання про залучення опитування споживачів до матеріалів справи, заперечення на методику, яка зазначена у висновку судових експертів № 2408 комісійної повторної експертизи у сфері інтелектуальної власності у справі № 910/13822/16, заперечення на висновок судових експертів № 2408 комісійної повторної експертизи у сфері інтелектуальної власності у справі № 91013822/16, заперечення по справі № 910/13822/16.

26.12.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" надійшли заперечення проти задоволення клопотання позивача ТОВ "Інтерфлот" про залучення опитування споживачів до матеріалів справи.

У зв'язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/13822/16 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот" на рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі № 910/13822/16 прийнято до свого провадження у новому складі суду та розгляд справи призначено на 06.02.2019.

06.02.2019 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про витребування у Антимонопольного комітету України опитування споживачів до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем клопотання, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: - який доказ витребовується; - обставини, що перешкоджають його наданню; - підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; - обставини, які може підтвердити цей доказ.

Оскільки позивач не зазначив, які саме обставини може підтвердити цей доказ, для вирішення справи, відповідно суд відмовляє у задоволенні поданих клопотань про витребування доказів.

У судовому засіданні 06.02.2019 представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представник відповідача-1 та представник відповідача-2 заперечили проти апеляційної скарги позивача, просили суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України та Товариства з обмеженою відповідальністю "РИБОКОНСЕРВНИЙ ЗАВОД "ЕКВАТОР" про визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг №189934 від 26.08.2014, зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо визнання повністю недійсним свідоцтва України №189934 та повідомити про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017 замінено відповідача у справі № 910/13822/16 Державну службу інтелектуальної власності України на його правонаступника - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що знак для товарів та послуг за свідоцтвом України №189934 є таким, що вводить споживачів в оману щодо дійсного виробника товарів, оскільки через тривале використання позивачем промислового зразка «Етикетка» у споживача виникли стійкі асоціації про те, що товар з етикеткою «САРДИНА» належить позивачу, а тому спірний знак відповідача має бути визнаний недійсним через невідповідність умовам надання правової охорони, передбачених ч. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову.

Із вказаним рішенням позивач не погодився та звернувся з апеляційною скаргою.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Відкрите акціонерне товариство "Інтеррибфлот" (просп. Нахімова, 15, м. Севастополь, АР Крим, 99011) було власником патенту №7344 від 15.05.2003 за заявкою від 05.11.2002, на промисловий зразок «Етикетка», що діяв до 05.11.2006 на території України.

Як стверджує позивач, починаючи з січня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот" та ВАТ "Інтеррибфлот" було укладено ліцензійні договори, відповідно до яких позивач використовував зображення етикетки та продовжує використовувати по теперішній час.

Згодом позивачеві стало відомо, що з 2013 року відповідач-2 виробляє та розповсюджує продукцію з використанням етикетки, яку тривалий час використовує позивач на підставі вказаних ліцензійних договорів. З відповіді відповідача-2 позивач дізнався про наявність свідоцтва України №189934 на знак для товарів та послуг, що належить відповідачеві-2 на праві власності.

Згідно з п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (ст. 492 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 494 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Згідно із ст. 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Згідно з п. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Державного реєстра свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права. При цьому, використанням знака визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

З частини 2 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» вбачається, що не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Крім того, відповідно до ч. 4 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не реєструються як знаки позначення, які відтворюють промислові зразки, права на які належать в Україні іншим особам.

За приписами частини 5 статті 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» право власності на промисловий зразок засвідчується патентом. Строк дії патенту на промисловий зразок становить 10 років від дати подання заявки до Установи і продовжується Установою за клопотанням власника патенту, але не більш як на п'ять років. Дія патенту припиняється достроково за умов, викладених у статті 24 цього Закону.

Згідно з положеннями частини 2 статті 24 вказаного Закону дія патенту на промисловий зразок припиняється у разі несплати у встановлений строк річного збору за підтримання його чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, в офіційному бюлетені №19 «Промислова власність» від 26.11.2007 опубліковано відомості про припинення дії патенту України на промисловий зразок №7344 з підстав несплати річного збору, а датою припинення дії патенту України на промисловий зразок №7344 є 05.11.2006.

Тобто, ВАТ «Інтеррибфлот», як власник патенту України на промисловий зразок №7344 починаючи з 05.11.2006 втратив майнові права на вказаний промисловий зразок.

Відповідно до ч. 3 ст. 1109 Цивільного кодексу України, у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з ч. 1 ст. 1110 Цивільного кодексу України ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об'єкт права інтелектуальної власності.

Таким чином, ліцензійні договори, про які вказує позивач як на підставу належності йому майнових права на промисловий зразок №7344, могли бути укладені виключно на час дії зазначеного патенту, тобто до 05.11.2006 року.

Зі спливом вказаного строку жодних прав у позивача на підставі укладених ліцензійних договорів щодо відповідного промислового зразка виникати не може. Вказаного позивач в суді не спростував.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 Цивільного кодексу України у разі припинення чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок ці об'єкти можуть вільно та безоплатно використовуватися будь-якою особою, за винятками, встановленими законом.

Частиною 1 статті 499 Цивільного кодексу України встановлено, що права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі:

- невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони;

- наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці;

- видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про відповідність умовам надання правової охорони знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України №189934 від 26.08.2014 та відсутності порушення відповідачами п. 4 ч. 2 та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» і прав позивача, що зазначені останнім у позові.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач-2 забороняє якимось чином позивачу здійснювати свою господарську діяльність з використанням позначення «САРДИНИ». Протилежного позивач (апелянт) не довів у суді апеляційної інстанції. Яким саме чином відповідач-2 порушує права позивача в суді доведено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 500 Цивільного кодексу України будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту порушення його права на використання відповідного позначення з боку відповідача-2.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів встановлені у даній справі судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи, що фундаментальних порушень судом апеляційної інстанції не встановлено, судове рішення у справі прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; рішення суду першої інстанції від 03.10.2016 у даній справі про відмову в задоволенні позовних вимог слід залишити без змін.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на позивача (апелянта).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфлот" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі № 910/13822/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/13822/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 11.02.2019.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді С.В. Сотніков

А.А. Верховець