ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/462/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О.В.

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства " ПроКредит Банк"

просп.Перемоги 107 "А" , м.Київ , 03115

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

вул.Романа Яросевича , буд. 10 , м.Івано-Франківськ , 76018

про стягнення кредитної заборгованості в сумі 7 510 845 грн 66 коп

учасники судового процесу не з'явилися

ВСТАНОВИВ: в провадженні господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа за позовом ПАТ "ПроКредит Банк" до ФОП ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 7510845 грн 66 коп.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.08.2017, суд призначив у справі судову економічну експертизу, провадження у справі зупинив до проведення експертизи та одержання висновку експерта.

Згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Івано-Франківської області № 75 від 30.07.2018 в зв'язку із звільненням у відставку ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 909/462/17 передано на розгляд судді Рочняк О.В.

20.09.2018 матеріали справи №909/462/17 повернулись до Господарського суду Івано-Франківської області без виконання ухвали суду про проведення експертизи в зв'язку з відсутністю оплати експертизи відповідачем.

Згідно з ухвалою від 01.10.2018, суд поновив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати зі стадії підготовчого провадження, призначив підготовче засідання на 30.10.2018.

30.10.2018 до суду від представника відповідача - адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання (вх.№16740/18) про відкладення розгляду справи, у зв"язку з її перебуванням на стаціонарному лікуванні, докази чого будуть надані у наступному засіданні.

Суд визнав поважними причини неявки представника відповідача в підготовче засідання 30.10.18 та у відповідності до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України відклав підготовче засідання на 20.11.18, про що постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Згідно з ч. 7 ст. 183 ГПК України у разі відкладення, підготовче засідання продовжується зі стадії, на якій засідання було відкладене.

16.11.2018 до суду електронною поштою від позивача надійшло клопотання б/н від 16.11.18 (вх.№17941/18), не підписане електронним цифровим підписом про розгляд справи за відсутності представника позивача.

19.11.2018 до суду електронною поштою від представника відповідача - адвоката ОСОБА_3 надійшла заява б/н від 19.11.18 (вх.№17943/18) про відкладення розгляду справи, не підписана електронним цифровим підписом.

Оскільки, отримані від сторін електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку документи, згідно п.1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України не належать до офіційних, оригінали вищевказаних документів до суду не надходили, суд залишив їх без розгляду.

20.11.2018 господарський суд постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.12.2018.

11.12.2018 до господарського суду від позивача надійшло клопотання (вх. №19374/18) про розгляд справи без участі представника.

17.12.2018 від відповідача надійшло клопотання (вх.№ 19671/18) про відкладення розгляду справи.

17.12.2018 господарський суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового розгляду справи по суті на 16.01.2019.

15.01.2019 від позивача надійшло клопотання (вх. №657/19) про розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні 16.01.2019 представником відповідача подано клопотання (вх.№ 794/19) про оголошення перерви для надання адвокату часу для всебічного вивчення матеріалів справи. Також, представником відповідача заявлено клопотання про виклик представника позивача в судове засідання.

В судовому засіданні 16.01.2019 суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви до 31.01.2019 та виклик представника позивача в судове засідання, ухвалу про виклик представника в судове засідання направив позивачу.

31.01.2019 від позивача електронною поштою без ЕЦП надійшло клопотання (вх. №1704/19) про розгляд справи без участі представника, яке суд залишив без розгляду.

В судовому засіданні 31.01.2019 представником відповідача подано клопотання від 16.01.2019 (вх.№1760/19) про поновлення процесуального строку для подання клопотань, які не були подані на стадії підготовчого провадження.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача посилається на те, що суд, без достатніх підстав дійшов висновку про неналежність заяви представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про відкладення підготовчого засідання та передчасно перейшов до стадії судового розгляду справи по суті.

Також, представником відповідача подано ряд заяв та клопотань, а саме:

- клопотання від 16.01.2019 (вх. №2109/19) про призначення економічної експертизи у справі;

- клопотання від 16.01.2019 (вх.№1756/19) з вимогою звернутися до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання документальних доказів надсилання рахунку про оплату за експертизу відповідачу;

- заява від 16.01.2019 (вх.№ 2106/19) про закриття провадження у справі, у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

- заява від 31.01.2019 (вх.№ 1757/19) про витребування від позивача оригіналів всіх документів, пов'язаних з отриманням кредиту позивачем.

Представник позивача проти заявлених позивачем клопотань заперечив, посилаючись на те, що вони подані з порушенням норм процесуального права.

В задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку для подання вищевказаних клопотань, які не були подані на стадії підготовчого провадження, слід відмовити, оскільки представником відповідача не наведено суду об"єктивних причин неможливості їх подання у підготовчому провадженні у встановлений процесуальним законом та судом строк, з причин, що не залежали від відповідача.

Ухвала суду від 20.11.2018, постановлена за наслідками підготовчого провадження, набрала законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Таким чином, посилання представника відповідача про неналежність висновків суду у постановленій за наслідками підготовчого провадження 20.11.2018 ухвалі, не є підставою для поновлення процесуального строку для подання клопотань.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Суд, зазначає, сторони мають не тільки процесуальні права, але й процесуальні обов"язки.

Ст. 43 ГПК України - учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зобов"язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Зловживання правом має місце, коли під видимою формальною реалізацією прав учасника провадження, що визначені ст. 43 ГПК України, такий учасник провадження має намір затягувати судовий процес.

Частиною 3 ст. 2 ГПК України передбачено неприпустимість зловживання процесуальним правами - основний принцип господарського судочинства.

Суб"єктивне процесуальне право - це встановлена та забезпечена нормами процесуального законодавства можливість учасника процесу діяти певним чином чи вимагати певних дій від суду і через суд від інших учасників процесу в своїх власних суспільних чи державних інтересах та/або інтересах інших осіб.

Положеннями ст. 207 ГПК України визначено, що під час розгляду справи по суті в учасників справи з'ясовується, чи мають вони заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 2, 3, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

З огляду на те, що суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача від 16.01.2019 (вх.№1760/19) про поновлення процесуального строку для подання клопотань, які не були подані на стадії підготовчого провадження, клопотання від 16.01.2019 (вх. №2109/19), клопотання від 16.01.2019 (вх.№1756/19), заява від 16.01.2019 (вх.№ 2106/19), заява від 31.01.2019 (вх. №1757/19) слід залишити без розгляду, як такі, що без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні.

В судовому засіданні 31.01.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що в порушення укладених між сторонами договорів, відповідач не повернув надані йому у кредит кошти та не сплатив відсотків за користування ними, в зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача та його поручителів до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Зазначеним судом порушено провадження у справі №344/10704/15-ц та стягнуто з відповідача та його поручителів заборгованість за кредитом. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скасовано в частині стягнення заборгованості з відповідача, а провадження у справі щодо нього закрито, в зв'язку з підсудністю справи в цій частині господарському суду, що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з огляду на те, що у відповідача відсутня рамкова угода, укладена між ним як ФОП та позивачем, в наявності лише угода, що укладена між позивачем та відповідачем як фізичною особою, а отже, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Також представник зазначав, що кредит у відповідності до договору про надання траншу № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2003 ним отримано у гривнях, а не у доларах, а тому вимога позивача про стягнення боргу, визначеного за курсом долара на час звернення до суду, є необґрунтованою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

05.11.2013 між ФОП ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) укладено рамкову угоду № FW1301.766, за умовами якої кредитор зобов'язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а позичальник зобов'язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснити погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами.

Як з'ясовано господарським судом в судовому засіданні, між банком та ОСОБА_1 рамкові угоди укладались як з фізичною особою так і з фізичною особо-підприємцем (ФОП). Однак, кредитні кошти, стягнення яких є предметом розгляду даної справи, надавались ОСОБА_4 саме як фізичній особі-підприємцю на підставі даної рамкової угоди та укладених до неї договорів про надання траншів від 14.11.2003 та від 26.12.2014.

Відповідно до п.2.2 Угоди ліміт суми кредитування складає 2400000 грн, ліміт строку кредитування - 240 місяців, максимальний розмір процентів - 40% річних. Якщо валюта кредиту відрізняється від валюти ліміту суми кредитування, то еквівалент кредиту визначається за офіційним курсом НБУ гривні до валюти ліміту суми кредитування та валюти кредиту, діючим на дату видачі кредиту. Дане правило застосовується виключно при і для видачі кредиту і не застосовується для інших цілей.

В п.2.3 Угоди сторони погодили, що якщо положення Угоди та кредитних договорів по різному регламентують одне і те ж питання, то застосовуються положення кредитних договорів за умови, що сторони не погодили інше.

Згідно п.4.1 Угоди за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою.

За надання кредитором послуг пов'язаних з кредитуванням позичальника на підставі угоди та кредитних договорів позичальник зобов'язується сплатити кредитору комісії, вид, розмір та порядок сплати яких встановлено угодою та/або кредитними договорами та/або тарифами кредитора (п.6.1 угоди).

Відповідно до п.8.2, 8.3 Угоди кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у випадку, зокрема, прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більше ніж 3 (три) банківських дні. Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій формі та на вибір кредитора вручається або передається позичальникові, у порядку, встановленому п.12.2 Угоди.

Позичальник зобов'язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п'яти банківських днів з дня відправлення (вручення) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані у такій вимозі (п.8.4 Угоди).

Згідно п.8.6 Угоди у разі виникнення заборгованості позичальника тривалістю понад 30 календарних днів позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

За умовами п.10.4 Угоди нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування, встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості. Понесені збитки відшкодовуються винною стороною у повному розмірі понад неустойку.

Відповідно до п.11.1 та 11.2 рамкової угоди вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами. Угода укладена на строк дії ліміту строку кредитування, встановленого п.2.2 Угоди. Закінчення строку дії Угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з позичальником нових кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі Угоди. Усі інші умови Угоди, зобов'язання сторін, що виникли на її підставі і були належно виконані чи не виконані, зобов'язання щодо відповідальності, також права та обов'язки сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов'язань та реалізації прав.

В п.12.2 Угоди сторони узгодили, що усі повідомлення один одному, що відправлені поштою, вважатимуться отриманими адресатом, якщо вони були відправлені на вказану в Угоді адресу або іншу адресу, про яку відправник був попередньо письмово повідомлений і якщо з моменту відправлення минуло 5 (п'ять) календарних днів. Сторони зобов'язані вживати необхідних та достатніх заходів для своєчасного отримання повідомлень одна одної та не вчиняти дії, які можуть призвести до затягування, утруднення чи неможливості їх отримання. Ризик настання негативних наслідків у зв'язку із неотриманням письмового повідомлення, що зумовлені зміною адресатом адреси, про що відправник не був своєчасно і належно повідомлений чи невжиття адресатом відповідних дій та/або заходів, необхідних для отримання повідомлення, несе адресат.

До усіх вимог, що випливають з Угоди та кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність (п.12.3 Угоди).

14.11.2013 між ФОП ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) укладено договір про надання траншу № 1301.43459/FW1301/766, у відповідності до умов якого на підставі та умовах Рамкової Угоди № FW1301.766 від 05.11.2013 кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов'язався належно виконати всі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Рамковою угодою та цим договором.

В зазначеному договорі сторони узгодили, що кредит видається на таких умовах:

- розмір кредиту - 165000 доларів США,

- строк кредитування - 60 місяців від дати видачі кредиту включно,

- процентна ставка - змінювана, розмір процентів - 9.90% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Зазначені проценти діють з моменту укладення цього договору і до моменту їх зміни відповідно до таких правил: через кожні 12 місяців, починаючи з дати видачі кредиту та до моменту його повного погашення, розмір процентів за користування кредитом, виданим на підставі цього договору змінюється і встановлюється у розмірі, що визначається за формулою: проценти = індекс Libor 12+9.3%, де індекс Libor 12 - це фінансова індикативна процентна ставка на Лондонському міжбанківському ринку депозитів у доларах США на строк дванадцять місяців, яка розраховується Британською Банківською Асоціацією (British Banking Association, www.bba.uk) і у банківській практиці використовується, як індекс для визначення розміру змінюваної процентної ставки для кредитів у доларах США. Сторони підтверджують, що зміна процентів у даному порядку є погодженою, а тому буде вважатися такою, що здійснена за взаємною згодою і не є односторонньою. Зміна відбувається автоматично без необхідності отримання погоджень, вчинення додаткових дій, укладення додаткових договорів чи будь-яких інших документів та жодна із сторін не може в односторонньому порядку відмовитися від такої зміни,

- спосіб видачі кредиту - продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № 3291 у кредитора.

Також сторонами погоджено розмір комісій, пов'язаних з видачею кредиту.

Відповідно до абз.2 п.3 договору позичальник уповноважує кредитора здійснити у день видачі кредиту продаж усієї суми кредиту на міжбанківському валютному ринку України за курсом кредитора та зарахувати гривневий еквівалент проданої валюти на рахунок позичальника. Одночасно позичальник уповноважує кредитора здійснити договірне списання суми комісій кредитора та інших банків за операцію продажу валюти згідно з Тарифами кредитора та суми інших витрат/втрат, пов'язаних даною операцією.

В п.8 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань та реалізації прав за цим договором.

Також сторонами підписано Додаток №1 до договору траншу №1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013, в якому узгодили графік повернення кредиту та сплати процентів.

26.12.2014 між ФОП ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) укладено договір про надання траншу № 302.44916/FW1301.766 у відповідності до умов якого на підставі та умовах Рамкової Угоди № FW1301.766 від 05.11.2013 кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов'язався належно виконати всі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Рамковою угодою та цим договором.

В зазначеному договорі сторони узгодили, що кредит видається на таких умовах:

- розмір кредиту - 170000 грн,

- строк кредитування - 4 місяці від дати видачі кредиту включно,

- процентна ставка - фіксована, розмір процентів - 23% річних, виходячи з 360 календарних днів у році,

- спосіб видачі кредиту - зарахування коштів на рахунок позичальника № 3291 у кредитора.

Також сторонами погоджено розмір комісій, пов'язаних з видачею кредиту.

В п.8 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань та реалізації прав за цим договором.

Також сторонами підписано Додаток №1 до договору траншу №302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014, в якому узгодили графік повернення кредиту та сплати процентів.

Наявні в матеріалах справи меморіальні ордери від 15.11.20113 (а.с.18 том 2) та від 26.12.2014 (а.с.102 том 2), а також виписки з рахунку позичальника свідчать про виконання ПАТ "ПроКредит Банк" свого обов'язку щодо надання кредиту.

Доводи відповідача стосовно того, що кредитні кошти надано фізичній особі ОСОБА_1, а не ФОП ОСОБА_1 оцінюються судом критично, адже в графах "призначення платежу" чітко зазначено, що кошти перераховуються згідно кредитних договорів № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 та № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014, укладених між ПАТ "ПроКредит Банк" та ФОП ОСОБА_1

Відповідач не дотримався узгоджених сторонами графіків повернення кредитних коштів, в зв'язку з чим банк у відповідності до умов рамкової угоди, укладеної між сторонами, надіслав йому дві вимоги про повне дострокове погашення кредитів, а саме:

- вимогу № 207/15 від 02.04.2015 про дострокове (протягом 5-ти днів з моменту відправлення вимоги) погашення кредиту, наданого за договором № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013, у розмірі 139442,29 доларів США, процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3405,64 доларів США та пені у розмірі 68086 грн 60 коп;

- вимогу № 208/15 від 02.04.2015 про дострокове (протягом 5-ти днів з моменту відправлення вимоги) погашення кредиту, наданого за договором № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014, у розмірі 170000 грн, процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3041 грн 11 коп та пені у розмірі 342 грн 13 коп.

Доказів виконання взятих на себе зобов'язань з повернення кредитних коштів, отриманих від позивача, відповідачем господарському суду не подано.

18.02.2016 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області прийнято рішення у справі № 344/10704/15-ц, яким стягнуто солідарно на користь ПАТ "ПроКредит Банк" з ОСОБА_1 та його поручителів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за договором про надання траншу від 14.11.2013 у розмірі 3510602 грн 79 коп та за договором про надання траншу від 26.12.2014 у розмірі 260499 грн 09 коп.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016 зазначене рішення суду в частині стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі щодо нього закрито, в решті рішення залишено без змін. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що усі кредитні договори укладені ПАТ "ПроКредит Банк" з ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, а тому розгляд справ між ними віднесено до компетенції господарського суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2017 рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2016 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016 року залишено без змін.

Доказів виконання поручителями рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами №1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 та №302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014 господарському суду не подано.

ОСОБА_8, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.

Як визначено в ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В параграфі1 глави 71 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо позики.

В ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України).

В ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання у відповідності до ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Слід зазначити, що використавши своє право на дострокове повернення усієї суми несплаченого кредиту та сплати процентів за користування ним, позивач своїми діями на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії укладених кредитних договорів, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Звернення з вимогами про дострокове повернення кредитних коштів змінює порядок, умови і строк дії кредитних договорів. На час звернення з такими вимогами вважається, що настав строк виконання договорів у повному обсязі.

ОСОБА_8 кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та пені за прострочення виконання грошового зобов'язання припиняється, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики, нарахування процентів та пені поза межами строку дії договорів.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач в порушення умов укладеної між сторонами рамкової угоди та договорів про надання траншів, укладених до неї, не повернув у визначений договорами строк отримані від нього кредитні кошти та не виплатив проценти за користування ними, в зв'язку з чим позивач використав своє право вимагати дострокового погашення кредиту, господарський суд вважає, що отримана від позивача сума кредитних коштів, проценти та пеня, нараховані до пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

При цьому, слід зазначити, що згідно із ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

В силу ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За змістом статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, незалежно від грошової одиниці, у якій обчислено суму зобов'язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. У разі визначення у зобов'язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, незважаючи на те, що кредиті кошти за договором №1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013, надавалися у іноземній валюті - доларах США, стягненню підлягає грошова сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову.

Згідно даних НБУ станом на день подання позову у даній справі (18.05.2017 згідно штампу на поштовому конверті) курс долара до гривні становив 1 до 26.41744600.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3853709 грн 17 коп основного боргу за кредитами (3683709 грн 17 коп за договором № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 + 170000 грн за договором № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014), 93009 грн 42 коп процентів за користування кредитними коштами (89968 грн 31 коп за договором № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 + 3041 грн 11 коп за договором № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014) та 68428 грн 73 коп пені (68086 грн 60 коп за договором № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 + 342 грн 13 коп за договором № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014), нарахованих до пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що кредит згідно договору про надання траншу № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 отримано ним у гривнях, а тому сума кредиту має бути повернена у гривнях буз перерахунку до долара США за курсом встановленим на час звернення до суду, оскільки як вбачається з умов укладеного між сторонами договору № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013, сторонами узгоджено ціну договору саме у іноземній валюті - доларах США, яку позичальник уповноважив продати банк на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент отриманої суми на свій рахунок.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем окрім процентів за користування кредитом, про нарахування яких зазначається в ст.ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України та в договорах про надання траншів, укладених між сторонами, нараховано також проценти "за неправомірне користування кредитом" з посиланням на ст.536 та ст.625 Цивільного кодексу України.

Проте, слід зазначити, що правова природа процентів, зазначених в ст.536 та ст.625 Цивільного кодексу України є відмінною. Проценти, передбачені в ст.536 Цивільного кодексу України, як і проценти згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, сплачуються за користування чужими коштами і їх розмір, якщо інше не передбачено законом, узгоджується сторонами в договорі. Нарахування зазначених процентів відбувається внезалежності від прострочення виконання грошового зобов'язання. Натомість, нарахування процентів згідно ст.625 Цивільного кодексу України відбувається виключно у разі прострочення виконання грошового зобов'язання і розмір таких процентів, якщо інший не встановлено договором або законом, складає 3% річних від простроченої суми.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредитів і змінивши таким чином умови основного зобов'язання, позивач втратив можливість нараховувати проценти за користування кредитними коштами після пред'явлення такої вимоги.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.

Однак, невиконання відповідачем вимог про дострокове повернення кредиту дає підстави позивачу здійснювати нарахування виплат, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, а зокрема 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, як свідчать наявні в матеріалах справи розрахунки, зроблені позивачем, нарахування процентів "за неправомірне користування кредитом", наданим за договором про надання траншу № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 здійснено у доларах США, виходячи з процентної ставки у розмірі 9,90 доларів США, а за договором № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014 у гривнях, виходячи з процентної ставки у розмірі 23 грн.

Однак, такий розмір процентної ставки встановлено договорами про надання траншу для нарахування процентів за правомірне користування кредитними коштами, а не для нарахування процентів у разі прострочення їх сплати, а тому у даному випадку розрахунок процентів за прострочення грошового зобов'язання щодо повернення кредиту слід розраховувати у розмірі 3% річних від простроченої суми, як це передбачено в ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки інший розмір процентів за прострочення грошового зобов'язання умовами укладених між сторонами договорів не передбачений.

При цьому, слід враховувати, що валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання у відповідності до норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 Цивільного кодексу України є національна валюта України - гривня, а тому саме у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі № 914/1896/15.

Оскільки, розрахунок процентів "за неправомірне користування кредитом", наданим у відповідності до договору про надання траншу № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 здійснено у іноземній валюті, а розрахунку у гривнях не подано, в задоволенні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, наданим за цим договором, слід відмовити.

Що стосується вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, наданим за договором про надання траншу № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014, то судом здійснено перерахунок нарахованих позивачем у гривнях процентів за встановленою законом ставкою у розмірі 3% річних, в результаті чого сума процентів за прострочення грошового зобов'язання щодо повернення кредиту у розмірі 170000 грн за визначений позивачем період з 28.04.2015 по 12.05.2017 склала 10409 грн 59 коп.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути 4025556 грн 91 коп заборгованості, а саме: 3853709 грн 17 коп основного боргу за кредитами, 93009 грн 42 коп процентів за користування кредитними коштами, 68428 грн 73 коп пені та 10409 грн 59 коп 3% річних.

Судовий збір у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вул.Романа Яросевича, буд.10, м.Івано-Франківськ, 76018, код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (просп.Перемоги 107 "А", м.Київ, 03115, код 21677333) - 3853709 (три мільйони вісімсот п'ятдесят три тисячі сімсот дев'ять) грн 17 коп основного боргу, 93009 (дев'яносто три тисячі дев'ять) грн 42 коп процентів за користування кредитними коштами, 68428 (шістдесят вісім тисяч чотириста двадцять вісім) грн 73 коп пені, 10409 (десять тисяч чотириста дев'ять) грн 59 коп 3% річних та 60387 (шістдесят тисяч триста вісімдесят сім) грн 20 коп судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.02.2019.

Суддя Рочняк О. В.