ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. Справа №909/608/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі Михайлишин С. В.

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства Персей Агро, вих. № 31/10/18 від 31.10.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/1079/18 від 14.11.2018),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018, суддя Фрич М.М.(повний текст складено та підписано 12.10.2018),

у справі №909/608/18,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрозахист Донбас, смт. Чабани Київської області

до відповідача: Фермерського господарства Персей Агро, с. Угринів Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості. Ціна позову 5 604 121, 10 грн,

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 позов задоволено повністю. З ФГ "Персей Агро" на користь ТОВ "Агрозахист Донбас" стягнуто 5 604 121, 10 грн, з яких 3 930 470, 68 грн. - сума неоплаченого товару, 1 412 372, 62 грн - 48% річних, 261 277, 80 грн. інфляційні. Позивачу відшкодовано понесені судові витрати в розмірі 84 061, 82 грн.

14 листопада 2018 року на вказане рішення суду поступила апеляційна скарга Фермерського господарства Персей Агро, вих. № 31/10/18 від 31.10.2018, у якій апелянт не погоджується з судовим рішенням в частині стягнення в його рахунку1 412 372, 62 грн - 48% річних та 261 277, 80 грн. інфляційної складової, в цій частині просить його скасувати.

При цьому, останній вказав, що не визнає розміру нарахованих процентів. За словами відповідача, у нього відсутній примірник договору і про наявність умови щодо сплати 48 % річних йому стало відомо лише після ознайомлення з позовною заявою і тому відповідач заперечує про погодження та підписання ним правочину з позивачем на умовах 48% річних. Окрім того, апелянт вказує про те, що судом першої інстанції при розрахунку інфляційних втрат не враховано, що відповідач оплатив 20 000 грн. платіжним дорученням №4132 від 21.06.2018 року. Відтак, на думку відповідача, нарахування мали б бути меншими. Окрім того, вказує, що в додатку №4 позивачем зазначено номера та суми, що не відповідають цьому додатку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з його рахунку1 412 372, 62 грн - 48% річних та 261 277, 80 грн. інфляційної складової.

Позивач явку повноважного представника не забезпечив, при цьому направив на адресу суду заяву, про розгляд справи без участі представника позивача.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (далі за текстом - постачальник/позивач) та фермерським господарством "Персей Агро" (далі за текстом - покупець/відповідач) було укладено договір поставки №ДЛ02/2017 від 29.11.2016 року. Договір підписано сторонами без жодних зауважень (а.с.19).

Відповідно до п.1.1. договору - в терміни, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Відповідно до п.2.1. договору - за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що є невід'ємною частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (п.2.2. договору).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.2. договору. На підтвердження виконання покупцем зобов'язань з оплати товару з врахуванням п.3.2. даного договору, сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують "ОСОБА_2 звіряння взаємних розрахунків". Ініціатива підписання "ОСОБА_2 звіряння взаємних розрахунків" покладається на покупця.

Товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути оплачений не пізніше 10 днів з моменту отримання за відповідною накладною (п.3.5. договору).

Відповідно до п.6.1. договору поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості (п.6.2.).

Відповідно до п.6.10. договору покупець надає продавцю документи (завірені копії), що підтверджують його статус, як виробника сільськогосподарської продукції та зобов'язується підписати акти, які є необхідними згідно умов договору.

Пунктом 7.7. договору передбачено, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Відповідно до додатку №1 від 29.11.2016 року - загальна ціна товару - 4 311 900 грн, покупець сплачує постачальнику 100% вартості до 29.10.2017 року (а.с.23). Відповідно до додатку №2 від 12.12.2016 року - загальна ціна товару - 2 201 040 грн, покупець сплачує постачальнику 100% товару до 30.10.2017 року (а.с.24). Відповідно до додатку №3 від 29.12.2016 року - загальна ціна товару - 576 360 грн, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 31.08.2017 року (а.с.25). Відповідно до додатку №4 від 20.03.2017 року - загальна ціна товару - 4 471 971, 56 грн, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 15.10.2017 року (а.с.26). Відповідно додатку №5 від 03.04.2017 року - загальна ціна товару - 116 503,38 грн, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 15.10.2017 року (а.с.27).

Відповідно до видаткової накладної №10667 від 12.12.2016 року відповідачу поставлено товар на суму 1 274 760 грн (а.с.28). Відповідно до видаткової накладної №10693 від 09.12.2016 року відповідачу поставлено товар на суму 926 280 грн (а.с.29). Відповідно до видаткової накладної №10777 від 30.12.2016 рок відповідачу поставлено товар на суму 171 360 грн (а.с.31). Відповідно до видаткової накладної №10776 від 29.12.2016 року відповідачу поставлено товар на суму 405 000 грн (а.с.32). Відповідно до видаткової накладної №10585 від 29.11.2016 року відповідачу поставлено товар на суму 2 001 000 грн (а.с.34). Відповідно до видаткової накладної №10586 від 29.11.2016 року відповідачу поставлено товар на суму 498 000 грн (а.с.35). Відповідно до видаткової накладної №10587 від 29.11.2016 року відповідачу поставлено товар на суму 1 812 900 грн (а.с.36). Відповідно до видаткової накладної №2096 від 03.04.2017 року відповідачу поставлено товар на суму 895 521, 48 грн (а.с.38). Відповідно до видаткової накладної №2097 від 03.04.2017 року відповідачу поставлено товар на суму 1 782 364, 49 грн (а.с.39). Відповідно до видаткової накладної №2099 від 03.04.2017 року відповідачу поставлено товар на суму 116 503, 38 грн (а.с.40). Відповідно до видаткової накладної №2586 від 07.04.2017 року відповідачу поставлено товар на суму 66 675, 60 грн (а.с.42). Відповідно до видаткової накладної №2364 від 05.04.2017 року відповідачу поставлено товар на суму 271 057, 42 грн (а.с.43). Відповідно до видаткової накладної №2366 від 06.04.2017 року відповідачу поставлено товар на суму 689 133, 43 грн (а.с.44). Відповідно до видаткової накладної №1813 від 29.03.2917 року відповідачу поставлено товар на суму 687 360, 72 грн (а.с.46).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було повернено частину товару відповідно до таких доказів: накладна на повернення від покупця №209 від 02.06.2017 року (а.с.48), лист вих.№02/06-5 від 02.06.2017(а.с.49), додаток №4 від 02.06.2017 на повернення товару (а.с.50), накладна на повернення від покупця №212 від 12.12.2016 року (а.с.51). накладна на повернення від покупця №213 від 12.12.2016 року (а.с.52), лист вих.№75/1 від 12.12.2016 року (а.с.53), додаток №1 від 12.12.2016 року на повернення товару (а.с.54), накладна на повернення від покупця №63 від 03.04.2017 року (а.с.55), накладна на повернення від покупця №67 від 03.04.2017 року (а.с.56), накладна на повернення від покупця №68 від 03.04.2017 року (а.с.57), накладна на повернення від покупця №57 від 03.04.2017 року (а.с.58), накладна на повернення від покупця №58 від 03.04.2017 року (а.с.59), накладна на повернення від покупця №62 від 03.04.2017 року (а.с.60), лист №24 від 03.04.2017 року (а.с.61), додаток №3 від 03.04.2017 року на повернення товару (а.с.62), накладна на повернення від покупця №35 від 20.03.2017 року (а.с.63), лист №19 від 20.03.2017 року (а.с.64), додаток №2 від 20.03.2017 року на повернення товару (а.с.65).

Відповідно до акту взаємних розрахунків станом за період: 01.01.2017 - 01.11.2017 заборгованість відповідача на користь позивача становить 4 450 470, 68 грн. (а.с.66).

Листом вих.№22/01-18 від 22.01.2018 року відповідач повністю визнав свій борг перед позивачем та зобов'язався сплатити в добровільному порядку до 28.02.2018 року (а.с.67).

Відповідно до поданого позивачем розрахунку суми вартості неоплаченого товару з врахуванням часткової оплати - сума неоплаченого товару становить 3 930 470, 68 грн. (а.с.13).

Згідно з поданим позивачем розрахунком 48% річних за додатком №4 від 20.03.2017 року - загальна сума 48% річних за додатком №4 від 20.03.2017 року до договору поставки №ДЛ 02/2017 від 29.11.2016 року становить 1 372 691, 25 грн. (а.с.14). Відповідно до розрахунку інфляційної складової суми боргу за додатком №4 від 20.03.2017 року - інфляційна складова суми боргу за додатком №4 від 20.03.2017 року до договору поставки №ДЛ 02/2-17 від 29.11.2016 року становить 253 867, 30 грн. (а.с.15). Згідно з поданим позивачем розрахунком процентів за додатком №5 від 03.04.2017 року - сума процентів за додатком №5 від 03.04.2017 року до договору поставки №ДЛ 02/2017 від 29.11.2016 року складає 39 681, 37 грн (а.с.16). Відповідно до розрахунку інфляційної складової суми боргу за додатком №5 від 03.04.2017 року - інфляційна складова суми боргу за додатком №5 від 03.04.2017 року до договору поставки №ДЛ 02/2017 від 29.11.2016 року становить 7 410, 50 грн (а.с.17).

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України.

Відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В спірному випадку в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем вартості поставленого товару за договором поставки № 02/2017 від 29.11.2016 року в сумі 3 930 470, 68 грн. Судами взято до уваги, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнає вказану суму заборгованості, а відтак вимога про стягнення з відповідача 3 930 470, 68 грн. заборгованості підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 48% річних в сумі 1 412 372, 672 грн. та суму інфляційних в розмірі 261 277, 80 грн. слід вказати таке.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.7. договору встановлено, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст.625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Позивачем нарахована сума 48% річних в розмірі 1 412 372, 62 грн. та суму інфляційних в розмірі 261 277, 80 грн. Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем обов'язку щодо сплати поставленого товару, за відсутності з боку відповідача доказів в спростування підстав нарахування і розміру суми річних та інфляційних - вимога позивача щодо стягнення з відповідача 48% річних в сумі 1 412 372, 672 грн. та суму інфляційних в розмірі 261 277, 80 грн. визнається судами обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Посилання відповідача на те, що умова договору про 48% річних не погоджена сторонами і на таких умовах договір не міг бути підписаний, не може братися судом до уваги з огляду на таке.

В спірному випадку відповідачем не доведено, що договір з відповідними умовами ним не підписувався. Також в суду відсутні відповідні докази про те, що певні умови договору могли бути змінені позивачем вже після підписання такого договору сторонами.

Щодо посилання апелянта, на те, що судом першої інстанції не враховано часткову оплату в розмірі 20 000 грн., що відповідно зменшило б інфляційні нарахування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач оплатив 20 000 грн. платіжним дорученням №4132 від 21.06.2018 року, а як вбачається з розрахунку інфляційних втрат (а.с.15), то такий проводився з 28.12.2017 року до 20.06.2018 року.

Також, щодо заперечення стосовно невідповідності сум та номерів накладних в додатку 4 від 20.03.2017 року (а.с. 26), то такий був перевірений колегією суддів та встановлено, що всі номери накладних та суми збігаються.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Персей Агро, залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018р. у справі №909/608/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.02.2019

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.