ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2019 Справа № 904/1472/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів – Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 у справі №904/1472/18 (суддя Мельниченко І.Ф., повне рішення складено 16.08.2018)

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро", м. Дніпро

про розірвання кредитного договору та стягнення коштів в сумі 164212791грн.44коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 у справі №904/1472/18 позов публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі-ПАТ КБ) "Приватбанк" задоволено частково, з товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ)“Комінтерн-Агро” на користь позивача стягнуто 11 150 107грн. 28коп. відсотків за користування кредитом, в решті в позові відмовлено;

- задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з обставин щодо невиконання відповідачем зобов"язань за кредитним договором №DNHSLON06913 від 28.10.2016 в частині сплати процентів;

- при відмові в задоволенні решти позову господарський суд зазначав, що умовами кредитного договору та графіком до нього не встановлено обов"язку позичальника по поверненню отриманих кредитних коштів частинами та не встановлено право банку вимагати дострокового повернення отриманого відповідачем кредиту, а також, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність істотного порушення умов договору, що надавало б банку право на його дострокове розірвання;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ КБ"Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на недоведеність обставин, що мають значення для справи та на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права просить це рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти у вказаній частині нове рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі;

- у поданій скарзі йдеться про те, що відповідач порушив зобов"язання з повернення боргу, а саме зі сплати процентів за кредитним договором, про те, що несплата заборгованості з вини відповідача унеможливлює виконання інших зобов"язань позивача, в яких він є боржником і вказане завдає останньому збитки у вигляді додаткових витрат на сплату виконавчого збору по відкритим виконавчим провадженням щодо стягнення коштів з банку, про те, що, у даному випадку, наявні усі складові елементи, з якими законодавство пов"язує збитки: протиправна поведінка відповідача, що полягає у несплаті процентів за кредитним договором, строк оплати яких настав, його вина, причинний зв"язок між протиправною поведінкою і збитками та розмір збитків у вигляді неотриманих доходів в сумі 11 150 107грн. 28коп., які банк розраховував отримати, а також про те, що суд помилково дійшов висновку про застосування ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, з посиланням на недоведення банком істотних змін обставин, необхідних для розірвання договору, замість ч.2 ст.651 цього Кодексу, в якій йдеться про розірвання договору у зв"язку з істотним порушенням його умов;

- 14.01.2019 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких він зазначає, що сторонами спірного кредитного договору досягнуто усіх істотних умов, у тому числі, порядок, розмір нарахування процентів та строки сплати, що сплата відсотків відноситься до істотних умов кредитування, які не виконуються відповідачем, що банком на адресу товариства було направлено лист із пропозицією укласти додаткову угоду про розірвання кредитного договору і повернути суму кредиту у повному обсязі та сплатити проценти, нараховані та несплачені за час фактичного користування кредитними коштами, що відповідачем вказана пропозиція розглянута не була, жодної відповіді від нього з цього питання на адресу банку не надходило, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов"язань за договором, останнє погашення процентів відбулося 25.10.2017 в сумі 100 000грн., що при розгляді справи товариством не надано жодних пояснень щодо обставин неможливості для нього виконання грошових зобов"язань та доказів відсутності його вини у допущенні прострочення сплати процентів, що суд першої інстанції при винесенні рішення не обґрунтував чому порушення відповідачем умов сплати процентів визначено ним як неістотні;

- відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судові засідання не з"явився, про час та місце судових засідань відповідач повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2016 ПАТ КБ“Приватбанк” (банком) та ТОВ “Комінтерн-Агро" (позичальником) укладено кредитний договір № DNHSLON06913.

13.12.2016 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору №DNHSLON06913 від 28.10.2016 , в якому виклали останній в новій редакції.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк, за наявності вільних грошових коштів, зобов’язався надати позичальнику кредит у формі згідно з п.А1 договору з лімітом і на цілі, зазначені у п.А.2 договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2. договору, в обмін на зобов’язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені договором терміни.

Невідновлювальна кредитна лінія надається банком для здійснення позичальником платежів, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

Згідно з п.1.3 договору усі істотні умови кредитування приведені в розділі А - “істотні умови кредитування”.

З п.А.2 договору в новій редакції вбачається, що ліміт цього договору складає: 160 000 000грн., у тому числі на наступні цілі: на реструктуризацію діючих кредитів, на сплату страхових платежів, для сплати за реєстрацією предметів застави у державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

В п.А.2.1 договору зазначено, що ліміт кредитування на конкретну дату визначається сумою кредитних коштів, яка у цю дату може знаходитися в користуванні позичальника. Поточний ліміт встановлюється згідно з графіком зменшення поточного ліміту, зазначеним у додатку №1 до договору.

Відповідно до п.2.1.2 договору банк зобов’язався надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у день укладання договору.

П.А.3 договору сторонами визначено термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору).

Згідно з графіком зменшення поточного ліміту остаточне повернення отриманих кредитних коштів визначено 01.10.2026 .

В п.А6, А7, А8 договору сторонами узгоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 процентів річних. У випадку порушення позичальником будь-якого з грошового зобов'язання позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 процентів річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Датою сплати процентів є 25 число щоквартально, починаючи з 25.01.2017, якщо інше не передбачено п.7.3 договору.

На виконання умов кредитного договору 28.10.2016 банком перераховано відповідачу кредитний транш в загальній сумі 153 062 684грн. 16коп..

В порушення умов кредитного договору відповідачем здійснено часткову оплату процентів за користування кредитними коштами.

Станом на момент звернення з позовом заборгованість відповідача по нарахованих процентах становить 11 150 107грн. 28коп..

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання не допускається. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1048 Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: невиконання відповідачем зобов"язань за кредитним договором №DNHSLON06913 від 28.10.2016 в частині своєчасної сплати процентів, а також ненадання ним належних та допустимих доказів, які б спростовували таке порушення господарським судом зроблено правильний висновок про задоволення позовних вимог в частині стягнення з товариства 11 150 107грн.28коп процентів за користування кредитом.

Між тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині розірвання кредитного договору та стягнення з відповідача кредитних коштів в сумі 153062684грн.16коп. суд виходив з обставин щодо невстановлення умовами цього договору права банку вимагати дострокового повернення отриманого кредиту і ненадання позивачем доказів наявності істотного порушення умов останнього відповідно до вимог ст.651 Цивільного кодексу України, а також послався на ч.2 ст.652 Кодексу, вказавши, що можливість розірвання договору пов"язана з наявністю чотирьох умов, визначених цією нормою, а не з наявністю істотної зміни обставин.

Колегія суддів не погоджується з вищенаведеними висновками господарського суду, оскільки вважає ці висновки зробленими всупереч положенням ст.86 Господарського процесуального кодексу України без ґрунтовного дослідження обставин справи і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст.611 Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 Кодексу зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, приписи ст.651 Кодексу пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору.

У даному випадку, відповідачем були порушені зобов’язання щодо сплати відсотків за користування кредитом, а саме ? умови п.А.8 кредитного договору.

Враховуючи положення ст.651 Кодексу при розгляді даної справи, позивач повинен довести:

- наявність шкоди, завданої йому відповідачем порушенням умов договору;

- чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати;

- наскільки він позбавився того, на що він розраховував, з огляду на термін, на який укладався договір, враховуючи і заборгованість, яку допустив відповідач у певний проміжок часу.

Колегія суддів вважає, що саме через порушення відповідачем умов п.А.8 кредитного договору позивач не отримав те, на що розраховував при укладенні договору, а саме на отримання процентів за користування кредитними коштами. Як зазначено вище, заборгованість відповідача по нарахованих процентах становить 11 150 107грн. 28коп. і несплата процентів у вказаній сумі є істотним порушенням спірного договору.

Таким чином, через протиправну поведінку відповідача, а саме невиконання ним умов п.А.8 кредитного договору, позивачу завдано шкоду у вигляді неотриманих доходів ? процентів за користування кредитними коштами, на які він розраховував при укладенні договору.

Вищезазначені обставини свідчать про існування підстав для розірвання кредитного договору №DNHSLON06913 від 28.10.2016 згідно з ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України у зв?язку з істотним порушенням відповідачем його умов, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов’язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов’язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов'язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.

У зв’язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, та, відповідно, його розірванням, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача кошти, отримані за кредитним договором №DNHSLON06913 від 28.10.2016 в сумі 153 062 684грн. 16коп..

Тому рішення місцевого господарського суду підлягає частковому скасуванню внаслідок невідповідністю висновків, викладених у цьому рішенні, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.269, 275, 277, 282 – 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 у справі №904/1472/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позову;

- в цій частині прийняти нове рішення;

- позов задовольнити;

- розірвати кредитний договір №DNHSLON6913 від 28.10.2016, укладений між публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро";

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 153062684грн.16коп. основного боргу та 576587грн.85коп. судового збору, видати наказ;

- в іншій частині рішення залишити без змін;

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 864881грн.77коп. судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;

- видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 06.02.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя           І.М.Кощеєв

Суддя Е.В.Орєшкіна