ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа№ 910/5942/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.08.2018

у справі №910/5942/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія

"Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Провідна"

про стягнення 2 198, 53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - відповідач) про стягнення 2 198, 53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків спричинених внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зазначаючи про те, що виплата матеріального збитку з урахуванням ПДВ можлива лише у випадку надання позивачем Актів виконаних робіт на підтвердження факту оплати проведеного ремонту суб'єктом підприємницької діяльності який є платником податку на додану вартість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 у справі №910/5942/18 відмовлено у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 2 198, 53 грн.

В обґрунтування свого рішення, місцевий господарський суд зазначив, що розрахунок відновлювального ремонту транспортного засобу "Chevrolet Epica", держаний номерний знак НОМЕР_1, було здійснено без урахуванням зносу, визначеного у порядку, передбаченому законодавством, зокрема статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Крім того, вартість ремонту пошкодженого автомобіля виплачено позивачем з урахуванням ПДВ на користь ФОП Кобець Артема Сергійовича, який не являється платником податку на додану вартість.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 у справі №910/5942/18 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню у повному обсязі.

Зокрема в своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що відповідач та суд першої інстанції у власних розрахунках виходили виключно з тих сум, які визначені у звіті №33-D/35/1 від 20.09.2017 складеному ТОВ «ВЕК «Сова» про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу з державним знаком НОМЕР_5, а не з рахунку, який виставлений СТО ФОП «Кобець А.С.», на основі якого і було здійснено ремонт застрахованого автомобіля.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2018, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Тищенко А.І., судді: Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 10.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 у справі №910/5942/18.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 у в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/5942/18 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" передано до Північного апеляційного господарського суду.

Актом прийняття-передачі додаткових документів до апеляційної скарги від 08.10.2018 передано до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу від ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" в якому останній просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 по справі №910/5942/18 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Актом прийняття-передачі додаткових документів до апеляційної скарги від 09.10.2018 передано до Північного апеляційного господарського суду відповідь на відзив від Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант".

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 у справі №910/5942/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 прийнято справу №910/5942/18 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського міста Києва від 03.08.2018 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., суддів: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 10.03.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" (Страховик) та ОСОБА_4 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №06-МR2/02-207-01387, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та додатковим обладнанням.

За умовами вказаного Договору застрахованим транспортним засобом значиться автомобіль "Chevrolet Epica", держаний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1, 2017 року випуску.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2017 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що підтверджується повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол).

Відповідно до ст. 33.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

З відомостей, які містяться в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 01.09.2017, вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль НОМЕР_3, шляхом зіткнення з ним під час руху заднім ходом автомобіля НОМЕР_4.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі. У розділі 14 європротоколу водій автомобіля НОМЕР_4, визнав свою вину повністю.

Крім того, факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Отже, враховуючи вищенаведене, з урахуванням приписів чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно прийнято до уваги повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 01.09.2017 як належний доказ вчинення дорожньо - транспортної пригоди, за участю транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Відповідно до Звіту № 33-D/35/1 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, від 20.09.2017, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, складає 24 361,76 грн. з ПДВ та 20 301,47 грн. без ПДВ.

Згідно з рахунком-фактурою № 00218 від 14.09.2017, виставленим ФОП Кобець Артемом Сергійовичем та актом виконаних робіт №00218 від 09.10.2017 вартість ремонту автомобіля НОМЕР_3, становить 23 220,00 грн. без ПДВ.

За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування 28.09.2017 страховиком складено страховий акт №СТ/17/0203, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 23 220,00 грн.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №ІD-98810 від 28.09.2017, яким підтверджується належне виконання умов Договору позивачем, а саме: позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 23 220,00 грн.

За наслідками звернення позивача до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" із заявою на виплату страхового відшкодування, останнім було сплачено на користь позивача 20 301,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9141 від 21.02.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно була зменшена виплата страхового відшкодування. Оскільки частина страхового відшкодування у розмірі 2 918,53 грн. до цього часу не виплачена відповідачем, позивач звернувся до суду із даним позовом про її стягнення.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на Звіт №33-D/35/1 від 20.09.2017, за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, складає 20 301, 47 грн. без ПДВ, крім того позивачем не надано актів виконаних робіт на підтвердження факту оплати проведеного ремонту суб'єктом підприємницької діяльності, який є платником податку на додану вартість.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, потрібно виходити із вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, який відповідає розміру матеріального збитку, застрахованого автомобіля НОМЕР_3, визначеному Звітом № 33-D/35/1 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, від 20.09.2017, а саме із розміру 24 361,76 грн. з ПДВ та 20 301, 47 грн. без ПДВ.

Розглянувши апеляційну скаргу позивача, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_2, підтверджується повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол) від 01.09.2017, з якого вбачається, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину.

Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач - Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4, перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, згідно з полісом № АК/4654977.

Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

Таким чином, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В матеріалах справи наявний звіт №33-D/35/1 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, від 20.09.2017, складений ТОВ "Всеукраїнська експертна компанія "Сова", з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, складає 24 361,76 грн. з ПДВ та 20 301,47 грн. без ПДВ.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що у вказаному звіті зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля визначено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та становить 24 361,76 грн. з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Кобець Артемом Сергійовичем виставлено страхувальнику рахунок-фактуру №00218 від 14.09.2017 на суму 23 220, 00 грн., та проведено ремонт транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, відповідно до акта виконаних робіт №00218 від 09.10.2017 на суму 23 220, 00 грн. Відповідно до платіжного доручення № ІD-98810 від 28.09.2017 Страховиком було сплачено на користь ФОП Кобець Артема Сергійовича суму у розмірі 23 220,00 грн. без ПДВ.

Колегія суддів зазначає, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Відповідно до п.7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Згідно з п.1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що рік випуску автомобіля НОМЕР_3 - 2007, а отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (10.03.2017) строк експлуатації означеного автомобіля складав 10 років, тобто перевищував сім років.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу автомобіля НОМЕР_3, при визначенні розміру страхового відшкодування відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, у даному випадку колегія суддів виходить із вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, який відповідає розміру матеріального збитку, застрахованого автомобіля НОМЕР_3, визначеному Звітом № 33-D/35/1 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, від 20.09.2017, а саме із розміру 24 361,76 грн. з ПДВ.

Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Щодо тверджень скаржника щодо того, що виплачену суму страхового відшкодування на підставі рахунку СТО відповідно до законодавства можна зменшувати на франшизу, коефіцієнт фізичного зносу, тобто, скаржник зазначає, що в даному випадку віднімати суму ПДВ є грубим порушенням законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацом 2 пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку вартість ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням ПДВ виплачено позивачем на користь ФОП Кобець Артема Сергійовича, який не являється платником податку на додану вартість, тому наявні підстави для зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ.

Як визначено Звітом № 33-D/35/1 від 20.09.2017, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, складає 20 301,47 грн. без ПДВ.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника щодо неправомірності врахування судом першої інстанції звіту № 33-D/35/1 від 20.09.2017 при розрахунку суми страхового відшкодування страхувальнику, та необхідність врахування рахунку-фактури №00218 від 14.09.2017 з огляду на те, що з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що ФОП Кобець А.С. було здійснено розрахунок відновлювального ремонту транспортного засобу "Chevrolet Epica", д.н.з. НОМЕР_1, з урахуванням зносу, визначеного у порядку, передбаченому законодавством, зокрема статтею 29 Закону України № 1961-IV.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Отже, враховуючи визначені Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4654977 розміри лімітів відповідальності та франшизи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у відповідача виник обов'язок щодо відшкодування позивачу витрат в розмірі 20 301,47 грн., які ним виплачені в повному обсязі відповідно до платіжного доручення № 9141 від 21.02.2018.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в рішенні висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Частиною 1 статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 у справі №910/5924/18 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника (Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант").

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 у справі №910/5942/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 у справі №910/5942/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5942/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай