ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1307/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

Від відповідача-2 - ОСОБА_1, довіреність № 7, дата видачі : 16.01.18; Приватного підприємства Лана ЖСК;

Від прокуратури - ОСОБА_2, посвідчення № 048039, дата видачі : 27.09.17;

Інші представники в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2018 року, суддя Семенчук Н.О., м.Миколаїв, повний текст складено 05.11.2018 року

по справі № 915/1307/17

за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації

до відповідача 1: ОСОБА_3 міської ради

до відповідача 2: Приватного підприємства "ЛАНА ЖСК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство "ОСОБА_3 лісове господарство"

про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними договору оренди землі та повернення земельної ділянки,

(ухвалене суддею Семенчук Н.О.. 25.10.2018р., о 15-44 год. у приміщенні господарського суду Миколаївської області, м. Миколаїв, повний текст складено 05.11.2018)

В судовому засіданні 29.01.2019 року згідно з ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

У грудні 2017 року Перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації із позовом до ОСОБА_3 міської ради та Приватного підприємства "ЛАНА ЖСК" про:

- визнання незаконними та скасування пунктів 43, 43.1 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 13.10.2010р. №50/28, якими затверджено проект землеустрою та надано в оренду на 1 рік Товариству з обмеженою відповідальністю Лана земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вулиці Північної, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві для організації будівельного майданчику;

- визнання незаконними та скасування пунктів 62, 62.4 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 30.12.2010р. №2/26 затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в оренду приватному підприємству Лана ЖСК земельну ділянку площею 17008 кв.м. з кадастровим номером :10:001:0072 по вулиці Північної, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві для будівництва I черги комплексної забудови;

- визнання недійсним на майбутнє укладеного між ОСОБА_3 міською радою та приватним підприємством Лана ЖСК договору оренди землі №8214 від 11.07.2011, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у місті Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.07.2011 №00208, зі змінами та доповненнями;

- визнання незаконними та скасувати пункт 3 розділу 4 рішення ОСОБА_3 міської ради від 27.01.2011р. №3/45, яким викладено в новій пункт 62.4 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 30.12.2010р. №2/26 та зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для організації будівельного майданчика для будівництва I черги комплексної забудови по вулиці Північної, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві;

- визнання незаконними та скасувати пункт 44 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 19.04.2012р. №16/38, яким продовжено ПП Лана ЖСК на 5 років термін оренди земельної ділянки загальною площею 17008 кв.м., яка була надана рішеннями міської ради від 30.12.2010р. №2/26 та від 27.01.2011р. №3/45, для організації будівельного майданчика для будівництва I черги комплексної забудови по вулиці Північної, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві;

- визнання незаконними та скасувати пункт 2 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 12.10.2016 №9/57 надано дозвіл ПП Лана ЖСК на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Північній між вулицею Бузькою та Урожайною площею 17008 кв.м., яка є в оренді відповідно до договору оренди землі №8214, на 3 ділянки: земельна ділянка №1 площею 4473 кв.м., земельна ділянка №2 площею 4702 кв.м., земельна ділянка №3 площею 7833 кв.м.;

- повернення приватним підприємством Лана ЖСК ОСОБА_3 обласній державній адміністрації з правом постійного користування ДП ОСОБА_3 лісове господарство земельну ділянку площею 17008 кв.м. з кадастровим номером :10:001:0072, за рахунок якої утворено ділянки з кадастровими номерами :10:001:0084, :10:001:0085, :10:001:0086, по вулиці Північній, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві.

Прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка належить до земель державної, а не комунальної власності, а право розпорядження спірною земельною ділянкою належить державі в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, з правом постійного користування ДП "ОСОБА_3 лісове господарство". Прокурор зазначає, що вилучення земель державного лісового фонду площею понад 1 га належить до виключних повноважень Кабінету Міністрів України. Відповідно до генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням ОСОБА_3 міської ради від 16.09.2009р. №35/18, та Правил використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженими рішенням ОСОБА_3 міської ради №15/41 від 17.10.2003, спірні земельні ділянки належать до території рекреаційних установ та розташовані в межах перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення. Існуючою містобудівною документацією а також, державними будівельними та санітарними нормами встановлено, що розміщення господарських будівель та споруд в межах вказаної території заборонено. Рішення ОСОБА_3 міської ради суперечать законодавству, порушують цивільні права та інтереси, що згідно ст.ст. 16,21 ЦК України, ст.152 ЗК України та ст.59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" є підставою для визнання їх незаконними у судовому порядку та скасуванню.

У позовній заяві вказано, що договір оренди землі №8214 від 11.07.2011 року та договір про зміни № 193-12 від 18.06.2012, відповідно до ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 20, 207 Господарського кодексу України, ст. 152 ЗК України, підлягають визнанню недійсними, а спірна земельна ділянка підлягає поверненню державі в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації з правом постійного користування ДП"Миколаївське лісове господарство".

Підставою для предявлення позову прокурором в інтересах держави в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації є неналежне виконання функцій із захисту інтересів держави як власника спірної земельної ділянки (ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2017 року залучено до участі у справі Державне підприємство ОСОБА_3 лісове господарство як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

У січні 2018 року до господарського суду Миколаївської області надійшов відзив ПП "Лана ЖСК" на позовну заяву Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації.

Відповідач в повному обсязі не визнає зазначений позов, не погоджується з усіма обставинами, якими обґрунтовуються його вимоги та просить суд в задоволенні позову першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 міської ради та ПП "Лана ЖСК" про визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки відмовити в повному обсязі з огляду на безпідставність та недоведеність позовних вимог.

ОСОБА_3 обласна державна адміністрація підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2018р. по справі №915/1307/17 (суддя Семенчук Н.О) відмовлено в задоволенні позовних вимог Першому заступнику прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 обласної державної адміністрації у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підтвердження належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та перебування її у постійному користуванні ДП ОСОБА_3 лісове господарство прокурором було надано суду копії витягів Державного акту на право постійного користування землею від 15.11.1964 та планшетів різних років за час їх складання.

Проте, з наданої копії акту вбачалося, що він виданий на право користування землею ОСОБА_3 лісгоспзагу Миколаївського району Миколаївської області. За повідомленням прокуратури, ОСОБА_3 лісгоспзаг в період з 1991 по 2004 роки ОСОБА_3 лісгоспзаг був перейменований у ОСОБА_3 держлісгосп та в подальшому у ДП ОСОБА_3 лісове господарство.

Однак, жодних доказів, що підтверджують зміну назви, реорганізації, виділу та передачі ДП ОСОБА_3 лісове господарство у користування земельних ділянок, в т.ч. спірної земельної ділянки, ані прокурором, ані ОСОБА_3 обласною державною адміністрацією, ані ДП ОСОБА_3 лісове господарство, суду надано не було.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості з Державного лісового кадастру стосовно належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що наявні в матеріалах справи докази, дані та відомості не враховують сучасне планування міста Миколаїв та не дають змоги зробити привязку земельної ділянки кварталу 34 урочища Варварівське стосовно вулиць Північної, Бузької та Урожайної м. Миколаєва.

Як було встановлено судом першої інстанції, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0072 частково входить в межі державного лісового фонду, однак, відомостей, які нададуть можливість встановити такі межі та зясувати наявність підстав для задоволення позову, прокурором та ОСОБА_3 обласною державною адміністрацією суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача ОСОБА_3 обласної держадміністрації.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 25.10.2018р. у справі №915/1307/17 та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт зазначає, що позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка на час виникнення спірних правовідносин відносилась до земель лісогосподарського призначення, а ОСОБА_3 міська рада усупереч вимог ст. 19 Конституції України та приписів ЗК України розпорядилася цією землею на власний розсуд.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка частково входить в межі лісового фонду, проте за відсутності відомостей, які дадуть можливість встановити такі межі, вирішив у задоволенні позову прокурора відмовити у повному обсязі.

Зазначений висновок суду, на думку прокуратури, не відповідає положенням ст.ст. 53, 198, 237 ГПК України, оскільки відповідно до ст. 122 ЗК України, обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Апелянт, з наявних матеріалів у справі та посилаючись на діюче законодавство, робить висновок, що інформація ВО «Укрдержліспроект» з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти є належним, допустимим та достовірним у розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України доказом щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим субєктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Також, скаржник звертає увагу суду на те, що ураховуючи, що спірна земельна ділянка перебувала в постійному користування ДГ «ОСОБА_3 ЛМГ», її статус було визначено як землі державної форми власності, а тому відповідно до ст. 122 ЗК України, розпорядження нею віднесено до повноважень ОСОБА_3 облдержадміністрації.

Відповідно до положень діючого законодавства, в тому числі й до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», яким було зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, скаржник зазначає, що ОСОБА_3 міською радою в односторонньому та позасудовому порядку, з перевищенням наданих законом повноважень, у період дії мораторію на вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення, незаконно вилучено спірну земельну ділянку з постійного користування ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» та передано її в оренду субєкту господарювання для забудови житловими будинками.

Таким чином, за переконанням апелянта, пункти 43, 43.1 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 13.10.2010 №50/28, пункти 62, 62.4 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 30.12.2010 №2/26, пункт 3 розділу 4 рішення ОСОБА_3 міської ради від 27.01.2011 №3/45, пункт 44 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 19.04.2012 №16/38, пункт 2 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 12.10.2016 №9/57 суперечать законодавству, порушують цивільні права та інтереси, що згідно ст.ст. 16, 21 ЦК України, ст.152 ЗК України та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підставою для визнання їх незаконними у судовому порядку та скасуванню, а укладений на їх підставі договір оренди землі №8214 від 11.07.2011 - відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 20, 207 ГК України, ст.152 ЗК України - визнанню недійсним.

Також, як вбачається з Генерального плану міста Миколаєва та Правил використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженими рішенням ОСОБА_3 міської ради №15/41 від 17.10.2003, спірні земельні ділянки належать до території рекреаційних установ та розташовані в межах перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення.

Існуючою містобудівною документацією, а саме генеральним планом та вищезазначеними Правилами, а також державними будівельними та санітарними нормами встановлено, що розміщення господарських будівель та споруд в межах вказаної території заборонено.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції, розглянувши позов прокурора, встановив, що спірна земельна ділянка частково входить в межі державного лісового фонду.

Проте, незважаючи на той факт, що міська рада на підставі оскаржуваних рішень та договору, за відсутності повноважень, розпорядилась спірною земельною ділянкою, вилучивши її у постійного землекористувача та змінивши її цільове призначення, дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконними оскаржуваних рішень міської ради, недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення належному розпоряднику.

Також, ухвалою суду від 16.02.2018 задоволено клопотання відповідача ГІГІ «Лана ЖСК», призначено земельно технічну експертизу, рахунок за яку підприємством не було сплачено. Отже, безпідставним є твердження суду стосовно неможливості надання експертом відповіді на постановлені судом в ухвалі питання, оскільки експертизу не було проведено у зв'язку із непроведенням за неї сплати стороною, яка ініціювала проведення такої експертизи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2018р. по справі №915/1307/17.

У грудні 2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Приватного підприємства "Лана ЖСК" на апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області, у якому ПП "Лана ЖСК" просить рішення господарського суду Миколаївської області від 25.10.2018р. залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване судове рішення було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до положень ЗК України в редакції, чинній станом на 30.12.2010р., Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб. А оскільки площа наданої у користування ПП "Лана ЖСК" земельної ділянки становить 17008 м2, тобто перевищує 1 гектар, то ОСОБА_3 облдержадміністрація, за будь-яких умов, не була розпорядником спірної земельної ділянки.

Таким чином, виходячи з системного аналізу, ч.ч. 5,8 ст. 122 та ч.9 ст.149 ЗК України в нині чинній редакції, відповідач приходить висновку, що розпорядником спірної земельної ділянки, навіть за умови належності її до лісів, все одно є Кабінет Міністрів України, оскільки спірна земельна ділянка була передана для нелісогосподарських потреб.

Виходячи з положень національного законодавства, ПП "Лана ЖСК", звертає увагу суду на те що, ОСОБА_3 облдержадміністрація не вправі розпоряджатись усіма землями державної форми власності.

Також, згідно пунктів 1,10 Порядку ведення Державного лісового кадастру та обліку земель, затвердженого Постановою КМУ від 20.07.2007р. № 848, Державний лісовий кадастр ведеться Держлісагенством, яке готує та видає інформаційні матеріали про лісовий фонд України.

Відповідач зазначає, що за відсутності в матеріалах справи інформації з Державного лісового та Державного земельного кадастрів, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які перебувають у користуванні ДП "ОСОБА_3 лісове господарство".

Посилаючись на рішення ОСОБА_3 міської ради №50/28 від 13.10.2010р. проекту землеустрою щодо надання її в оренду, ПП "Лана ЖСК" стверджує, що доводи апеляційної скарги щодо належності спірної земельної ділянки прямо спростовуються.

Як вбачається з положень ЗК України, ПП «Лана ЖСК» звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 міська рада мала усі повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Крім того ПП «Лана ЖСК» звертає увагу на пропуск строку позовної давності прокурором та позивачем для звернення до суду.

В письмових поясненнях від 27.12.2018 року ОСОБА_3 обласна держадміністрація підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі, вважає що ОСОБА_3 міська рада перевищила надані їй повноваження, та розпоряджатись спірною земельною ділянкою мала право саме ОСОБА_3 ОДА.

Відповідно до ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018р. в судовому засіданні по розгляду справи №915/1307/17 оголошено перерву до 29.01.2019.

Представники ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, ОСОБА_3 міської ради та Державного підприємства "ОСОБА_3 лісове господарство" у судові засідання 26.12.2018, 29.01.2019 року не зявлялись, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Враховуючи обмежений строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, відповідача-1 та третьої особи.

У судовому засіданні 29.01.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги Першого заступника прокурора Миколаївської області, заслухавши представників прокуратури, відповідача-2, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Рішенням ОСОБА_3 міської ради № 50/28 від 13.10.2010р., п.43 затверджено проект землеустрою щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 17008м2, п. 43.1 передано ТОВ «Лана» в оренду на 1 рік земельну ділянку площею 17008м2 з кадастровим номером :10:001:0072 по вул. Північної, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві для організації будівельного майданчика.

В подальшому, у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми підприємства, пунктами 62, 62.4 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 30.12.2010р. №2/26 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо надання земельної ділянки в оренду загальною площею 17008м2, за рахунок земельної ділянки, відведеної рішенням міської ради від 13.10.2010р. №50/28 ТОВ «Лана ЖСК», зарахувавши її до земель іншого призначення для будівництва І черги комплексної забудови по вул. Північній між вулицями Бузькою та Урожайною, та надано в оренду приватному підприємству Лана ЖСК земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вулиці Північної, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві для будівництва І черги комплексної забудови.

Пунктом 3 розділу 4 рішення ОСОБА_3 міської ради від 27.01.2011р. №3/45 викладено в новій редакції пункт 62.4 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 30.12.2010р. №2/26 та зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для організації будівельного майданчика для будівництва І черги комплексної забудови по вулиці Північної, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві.

ОСОБА_3 міською радою на підставі рішення від 30.12.2010р. за №2/26 та змін до нього, внесених рішенням від 27.01.2011р. №3/45 з приватним підприємством Лана ЖСК укладено договір оренди землі №8214 від 11.07.2011р., який зареєстровано в управлінні Держкомзему у місті Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.07.2011р. №00208.

У подальшому пунктом 44 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 19.04.2012р. №16/38 продовжено строк оренди вказаної ділянки на 5 років, у зв'язку з чим 18.06.2012р. між ОСОБА_3 міською радою та ПП Лана ЖСК укладено договір про зміни №193-12, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у місті Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.06.2012 №001037.

Пунктом 2 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 12.10.2016 №9/57 надано дозвіл ПП Лана ЖСК на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки на 3 ділянки, у тому числі ділянка №1 площею 4473 кв.м, ділянка №2 площею 4702 кв.м, ділянка №3-7833 кв.м.

Зазначені пункти 43, 43.1 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 13.10.2010 №50/28, пункти 62, 62.4 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 30.12.2010 №2/26, пункт 3 розділу 4 рішення ОСОБА_3 міської ради від 27.01.2011 №3/45, пункт 44 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 19.04.2012 №16/38, пункт 2 розділу 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 12.10.2016 №9/57 прокурор вважає такими, що прийняті з порушеннями вимог законодавства, у зв'язку з чим вони підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

Надалі, на підставі вказаних рішень між ОСОБА_3 міською радою та ПП «Лана ЖСК» укладено договір оренди землі від 11.07.2011 року, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у м. Миколаїв 11.07.2011р. за № 00208 та у ОСОБА_3 міській раді за № 8214. (т.1 а.с.30-31).

З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «ЛАНА» , виготовленого ПП ОСОБА_4 у 2010 році вбачається наступне.

За вихідною земельно-кадастровою інформацією, а саме відомостями про земельні ділянки, власника або землекористувача, за рахунок яких передбачається відведення, земельна ділянка належить до державної форми власності, за цільовим використанням віднесена до земель резервного фонду.

За відомостями про земельні ділянки, що запроектовані до відведення, кадастровий номер :10:001:0072, форма власності на землю державна, цільове використання землі землі іншого призначення, площа ділянки, яка запроектована в оренду 17008 м2.

(т.1 а.с.26)

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Управлінням земельних ресурсів ОСОБА_3 міської ради 26.10.2017 року встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :10:001:0020 знаходиться (подбудовано) комплекс забудови котеджного типу, інші земельні ділянки вільні від забудови. Встановити межі за кадастровими номерами земельної ділянки в натурі не є можливим.(т.1 а.с.37)

Згідно листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання Укрдержліспроект вих. №343 від 02.07.2016р., вбачається, що станом на 01.01.2004р., 01.01.2008р., 01.01.2010р., 01.01.2011р., 01.01.2014р. та 01.01.2015р. земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0072 частково входила в межі земель державного лісового фонду квартал 34 виділа 1, 2. (т.1.а.с.43)

Інформація про вказану ділянку станом на 01.01.2013р. та 01.01.2016р. в лісовпорядкуванні відсутня.

З повідомлення Держгеокадастру від 28.04.2017 року №95/415-17 вбачається, що в подальшому ПП «Лана ЖСК» поділено орендовану земельну ділянку на 3 ділянки площею 4473 кв2,4702 м2 та 7833 м2 відповідно.

Щодо віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, судовою колегією встановлено наступне.

Згідно з нормами ст.5 Лісового кодексу України, віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Статтею 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно з приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень) норм статей 22-24 Земельного кодексу України (1990р.) та статті 20 Земельного кодексу УРСР (1970р.) право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалось державними актами.

Крім того, статтею 16 Земельного кодексу УРСР (1970р.), статтею 19 Земельного кодексу України (1990р.) та статтею 123 нині чинного Земельного кодексу України було передбачено, що відведення (надання) земельних ділянок провадиться на підставі рішень відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

На підтвердження належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та перебування її у постійному користуванні ДП ОСОБА_3 лісове господарство прокурором надані суду копії витягів Державного акту на право постійного користування землею від 15.11.1964 та планшетів різних років за час їх складання.

При цьому, з наданої копії акту вбачається, що він виданий на право користування землею ОСОБА_3 лісгоспзагу Миколаївського району Миколаївської області та за ним в постійне користування відведено 30 гектарів землі (інших угідь), а з наданих копій витягів планшетів №3 від 1983р. та №4 від 1993р. вбачається, що площа земельної ділянки кварталу №34 урочища Варварівське становить в різні часи 27 та 15 га відповідно.

Згідно листа ДП «ОСОБА_3 лісове господарство» №27 від 30.01.2018 року, вбачається наступне.

«ОСОБА_3 лісгоспзаг» створений 13.11.1947 року та по травень 1950 року відносився до Дніпропетровського обласного управління лісового господарства.

З травня 1950 року до 1966 року «ОСОБА_3 лісгоспзаг» входив до складу Херсонського міжобласного управління лісового господарства та лісо заготівок.

У 1966 р. «ОСОБА_3 лісгоспзаг» увійшов до складу ОСОБА_3 обласного управління лісового господарства і лісо заготівок.

«ОСОБА_3 лісгоспзаг» перейменований на «ОСОБА_3 держлісгосп» на підставі наказу Мінлісгоспу України № 133 від 31.10.1991 року.

«ОСОБА_3 держлісгосп» перейменований на ДЛГО «Миколаївліс» на підставі наказу ДКЛГ України № 4 від 14.01.1998 року.

ДЛГО «Миколаївліс» перейменовано на Державне підприємство «ОСОБА_3 лісове господарство» на підставі наказу ДКЛГ України № 178 від 20.10.2004 року.

Земельна ділянка ПП «Лана ЖСК» знаходиться в урочищі «Варварівське» Андріївського лісництва Державного підприємства «ОСОБА_3 лісове господарство» в кварталі 34, виділах 1, 2. За більш точною інформацією рекомендовано звернутись до спеціалізованого підприємства ВО «Укрдержліспроект», які зроблять накладку матеріалів лісовпорядкування на публічну кадастрову карту України. (т.1 а.с.163-164).

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 Лісового кодексу України).

Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).

Згідно п. 5 розділу 8 Прикінцеві положення Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

До таких планово-картографічних матеріалів відносяться лісовпорядні планшети, виготовлення та розмноження яких регламентується Інструкцією про порядок виготовлення та розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР від 11.12.1986, згідно з вимогами п. 2.1.4 якої складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землекористування того району, де проводяться лісовпорядні роботи.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наданих суду копій витягів вказаних планшетів та інших документів неможливо встановити площу кварталу 34 урочища Варварівське, а також встановити, в якій саме частині входила до нього спірна земельна ділянка.

Апеляційний суд також враховує, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою суду від 16.02.2018 призначено по справі земельно технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: - чи входила земельна ділянка площею 17008 кв.м. кадастровий номер :10:001:0072 вздовж вул. Північної між вулицями Бузькою та Врожайною у м.Миколаєві до складу земель ДП ОСОБА_3 лісове господарство станом на 13.10.2010 року? Якщо так, то вказати повністю чи частково, навести відповідні розміри; - чи мало місце порушення меж та накладання земельних ділянок державного лісового фонду квартал 34 виділ 1,2 Андріївського лісництва та земельної ділянки площею 17008 кв.м. кадастровий номер :10:001:0072 вздовж вул. Північної між вулицями Бузькою та Врожайною у м.Миколаєві, відповідно до правовстановлювальних документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно правових актів станом на 13.10.2010 року? Якщо так, то вказати повністю чи частково, навести відповідні розміри. Розгляд справи зупинено.

Повідомленням №18-248/249 ОСОБА_3 відділення Одеського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України визначило неможливість надання висновку по матеріалам господарської справи 915/1307/17, оскільки запитуванні у клопотанні судового експерта від 14.03.2018р. №17-19/18-248/249 додаткові матеріали надані частково, рахунок за проведення земельно-технічної експертизи від 13.03.2018р. №18-18-248/248/07 не сплачено, тому за результатами вивчення представлених документів та матеріалів справи експерт не має можливості надати повну та аргументовану відповідь на поставлені судом в ухвалі питання.

У відповідності до приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доказів віднесення спірної земельної ділянки до складу земель ДП ОСОБА_3 лісове господарство, та відповідно, до земель лісогосподарського призначення, матеріали справи не містять.

Статтею 15 Закону України Про державний земельний кадастр встановлено, що до Державного земельного кадастру включаються, зокрема відомості про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Лист ВО «Укрдержліспроект» №343 від 02.07.2016 року, на який посилається прокуратура, містить відомості про те, що спірна земельна ділянка із кадастровим номером :10:001:0072 частково входила в межі земель державного лісового фонду квартал 34 виділа 1, 2.

Також часткове входження земельної ділянки до зазначеного 34 кварталу підтверджується фрагментом кадастрової карти України із накладками, нанесеними ВО «Укрдержліспроект» (т.1 а.с.44).

Проте, судова колегія зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами конкретну площу частини земельної ділянки, яка входила до кварталу 34 в урочищі «Варварівське» Андріївського лісництва, наданого у користування Державному підприємству «ОСОБА_3 лісове господарство».

Таким чином, доводи апелянта про те, що інформація ВО «Укрдержліспроект» з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти є належним, допустимим та достовірним у розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України доказом щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, не підтвердилась в процесі апеляційного перегляду, оскільки зазначений лист ВО «Укрдержліспроект» №343 від 02.07.2016 року не містить конкретизації стосовно земельної ділянки в користуванні ДП «ОСОБА_3 лісове господарство».

Статтями 49-51 Лісового кодексу України передбачено ведення Державного лісового кадастру на основі Державного земельного кадастру для забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян достовірною та об'єктивною інформацією щодо природного, господарського стану та правового режиму використання лісового фонду України. Статтею 15 Закону України Про державний земельний кадастр встановлено, що до Державного земельного кадастру включаються, зокрема відомості про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель)

В матеріалах справи відсутні відомості з Державного лісового кадастру стосовно належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

Порядок розмежування земель державної та комунальної власності був врегульований Законом України Про розмежування земель державної та комунальної власності, який був чинним до 01.01.2013р.

Статтями 7,8,12,13 Закону України Про розмежування земель державної та комунальної власності було передбачено наступні етапи: визначення Кабінетом Міністрів України меж земельних ділянок державних підприємств, розробку проекту розмежування земель державної та комунальної власності, прийняття сільською, селищною, міською радою рішення про розмежування земель державної та комунальної власності в межах населеного пункту, погодження вказаного рішення місцевою облдержадміністрацію та встановлення меж земельних ділянок державної та комунальної власності в натурі (на місцевості).

Судова колегія також вважає правомірними посилання суду першої інстанції на відсутність доказів визначення Кабінетом Міністрів України меж земельних ділянок ДП ОСОБА_3 лісове господарство, проекту розмежування земель державної і комунальної власності, рішення ОСОБА_3 міської ради про розмежування земель державної та комунальної власності в межах м. Миколаєва, розпорядження ОСОБА_3 облдержадміністрації про погодження вказаного рішення, а також доказів встановлення меж земельних ділянок державної та комунальної власності в натурі (на місцевості) станом на 2008-2009 роки.

Вказане свідчить, що на момент прийняття ОСОБА_3 міською радою спірних рішень, не було здійснено розмежування земель державної і комунальної власності в межах м.Миколаєва.

Постановою Верховної ОСОБА_1 України від 15.11.1996р. №518/96-ВР було затверджено межі м. Миколаєва, загальною площею 25282,6 га.

Наявні в матеріалах справи докази, дані та відомості не враховують сучасне планування міста Миколаїв та не дають змоги зробити привязку земельної ділянки кварталу 34 урочища Варварівське стосовно вулиць Північної, Бузької та Урожайної м.Миколаєва.

Отже, враховуючи вищевикладене, за наслідками дослідження наявних матеріалів справи, судова колегія не вбачає доказів віднесення всієї спірної земельної ділянки площею 17 008 кв.м. в рахунок земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до ч.1 ст.79 Земельного кодексу України: "Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами."

Відповідно до ч.ч.1,9,11 ст.79-1 вказаного кодексу: "1. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

9. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

11. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру."

В даному випадку спір йде про повернення незаконно вилученої земельної ділянки, проте, як встановлено вище, матеріалами справи встановлено, що до кварталу 34 в урочищі «Варварівське» Андріївського лісництва входить лише частина спірної земельної ділянки, при цьому, з наявних матеріалів справи не вбачається можливим встановити, яка саме частина.

Крім того, судова колегія звертає увагу на приписи чинного законодавства, які регулюють розпорядження землями лісогосподарського призначення.

За положеннями ст. 117 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 14.09.2007 року) передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність та земельних ділянок комунальної власності у державну власність провадиться у порядку, встановленому цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 14.09.2007 року) обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно з ч. 7 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 14.09.2007 року) Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України).

Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Судова колегія зауважує, що спірними рішеннями ОСОБА_3 міської ради, а також оспорюваним договором між ОСОБА_3 міськрадою та ТОВ «Лана ЖСК» надано в оренду відповідачу -2 земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 , тобто земельну ділянку площею більше 1 гектару.

Отже, земельна ділянка площею 17008 м2, надана ПП Лана ЖСК, мала бути вилучена у ДП ОСОБА_3 лісове господарство за його погодженням відповідним рішенням Кабінету Міністрів України та передана із державної власності у комунальну власність також за рішенням Кабінету Міністрів України та за відповідним проектом відведення земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи, що площа спірної земельної ділянки становить 17008 м2, тобто перевищує 1 га, належним позивачем за позовом з відповідним предметом, уповноваженим на захист прав та законних інтересів власника спірної земельної ділянки - держави є Кабінет Міністрів України, а не ОСОБА_3 обласна державна адміністрація.

Повноваження по вилученню та передачі земельних ділянок даної категорії (землі лісогосподарського призначення) із державної у комунальну власність збереглися за Кабінетом Міністрів України і на дату предявлення позову прокурором 05.12.2017 року.

Із цього слідує, що належним позивачем за позовом із зазначеним предметом, уповноваженим на захист прав та законних інтересів власника спірної земельної ділянки - держави є не ОСОБА_3 обласна державна адміністрація, а Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу, а згідно ч. 2 цієї статті позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, в звязку із тим, що права та законні інтереси позивача ОСОБА_3 обласної державної адміністрації у сфері земельних відносин стосовно розпорядження землею державної форми власності, за захистом яких звернувся прокурор, не порушені, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також те, що права та законні інтереси позивача ОСОБА_3 обласної державної адміністрації у сфері земельних відносин стосовно розпорядження землею державної форми власності, за захистом яких звернувся прокурор не порушені, правомірним є висновок суду першої інстанція про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків господарського суду попередньої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді даної справи може бути враховано також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Так, у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що задоволення позовної вимоги про скасування спірних рішень ОСОБА_3 міської ради, визнання недійсним на майбутнє Договору оренди землі №8214 від 11.07.2011, та повернення ПП Лана ЖСК ОСОБА_3 обласній державній адміністрації з правом постійного користування ДП ОСОБА_3 лісове господарство спірну земельну ділянку площею 17008 кв.м. за наведених вище обставин становило б непропорційне втручання у мирне володіння та користування Відповідачем 2 переданим йому в оренду майном земельною ділянкою.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, оскільки доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок, судова колегія доходить висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області у даній справі відповідає принципу обґрунтованості судового рішення у розумінні практики Європейського Суду з прав людини, є законним, правомірним, а тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п1 ч.1 ст.275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2018 року у справі №915/1307/17 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписаний 04.02.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6
ОСОБА_7