ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Справа № 903/605/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Гудак А.В.,

Суддя Олексюк Г.Є.,

Суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 адвокат, дов.№ 14-162 від 30.08.2018

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі № 903/605/18 (суддя Якушева І. О., м.Луцьк, повний текст складено 03.12.2018).

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Теплосервіс-Луцьк, м. Луцьк

про стягнення 5930,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

21.08.2018 Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до господарського суду Волинської області з позовною заявою № 14/4-1097 від 20.08.2018 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Теплосервіс-Луцьк 5 930,17 грн., з них: 2067,35 грн. пені, 305,30 грн. процентів річних, 3 557,52 грн. збитків, завданих інфляцією, нарахованих за порушення виконання зобовязання з оплати за договором купівлі-продажу природного газу №580/14-БО-2 від 28.11.2013.

Рішенням господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі №903/605/18 у задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що оскільки заборгованість за поставлений природний газ погашена відповідачем в повному обсязі до 30.11.2016р., тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, у позивача відсутні підстави для нарахування пред'явленої до стягнення пені в розмірі 2 067,35 грн., процентів річних в розмірі 305,30 грн., інфляційних втрат в розмірі 3227,52 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору за зобов'язаннями 2014р., відтак суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача цих сум до задоволення не підлягає.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі №903/605/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та статей 11, 74, 76, 77, 86, 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Волинської області від 28.11.18р. у справі № 903/605/18 та розгляд апеляційної скарги призначити на 30 січня 2019 року.

18.01.2019 на адресу суду від ТОВ «Теплосервіс-Луцьк» надійшов відзив, в якому просить суд рішення господарського суду Волинської області від 28 листопада 2018 року по справі №903/605/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 20 грудня 2018 року по справі №903/605/18 без задоволення.

30.01.2019 на адресу суду засобами електронного зв`язку від ТОВ «Теплосервіс-Луцьк» надійшов лист в якому просить суд проводити розгляд справи за наявними матеріалами справи та без участі представника.

В судовому засіданні 30.01.2019 адвокат позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та надав відповідні пояснення. Просив суд рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі №903/605/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні 30.01.2019 адвокат позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та надав відповідні пояснення. Просив суд рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі №903/605/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_2 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в судовому засіданні 30.01.2018, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі № 903/605/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2013 між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надалі Продавець та Товариством з обмеженою відповідальністю Теплосервіс-Луцьк надалі покупець було укладено договір купівлі-продажу природного газу №580/14-БО-2(а.с. 16-21), згідно з п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 22,5 тис. куб.м.

У відповідності до п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами(п. 3.4 договору).

В розділі 5 договору сторони погодили ціну природного газу в розмірі 3 459 грн. за 1000 куб. м.

У відповідності до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, зокрема, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав з цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років(п.9.3 договору).

У відповідності до розділу 11 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 28.01.2014 до договору купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013р. № 580/14-БО-2(а.с. 22) внесено зміни до договору, пункт 1.2. договору викладено в наступній редакції: Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ). Також внесено зміни щодо ціни газу та банківських реквізитів продавця.

Додатковими угодами № 2,3,4,5,6,7 (а.с.23-28) до договору купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013р. № 580/14-БО-2 вносились зміни до п. 5.2. договору щодо ціни газу.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 30274,87 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за січень грудень 2014 року (а.с. 29-38).

Однак, відповідач в спірному періоді (за зобов'язаннями 2014 року) не виконував зобов'язання з оплати у строк, визначений договором, чим порушив його умови, зокрема, вимоги п. 6.1 розділу 6 договору, здійснивши остаточний розрахунок з позивачем за договором лише 25.06.2015, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с. 10-15) та випискою по банківських операціях відповідача (а.с. 40).

У зв'язку з тим, що зобов'язання з оплати поставленого природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 2067,35 грн., проценти річних в розмірі 305,30 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 3557,52 грн., стягнення яких з останнього є предметом позовних вимог ПАТ «НАК Нафтогаз України».

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правовою природою договір купівлі-продажу природного газу від №580/14-БО-2 від 28.11.2013 є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами і відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Матеріалами справи встановлено та не оспорюється учасниками справи, що статочний розрахунок за поставлений у 2014 році відповідачем здійснено 25.06.2015, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с. 10-15) та випискою по банківських операціях відповідача (а.с. 40).

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі за текстом - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

У відповідності до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань № від 30.01.2019 (долучений до матеріалів справи) основним видом економічної діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Отже, колегією суддів встановлено, що відповідач відноситься до підприємств, на відносини із врегулювання заборгованості яких поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Про що, зокрема було повідомлено відповідні підприємства листом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України №7/10-3889 від 16.04.2018 «Стосовно реалізації Закону №1730)(а.с. 57).

Крім того, колегія суддів відзначає, що аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 23.05.2018 у справі №908/3125/16.

Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2014 році було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягали списанню.

Позивач не списав вказані суми, натомість подав до суду позов про стягнення пені, інфляційних та 3% річних з відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що вимога позивача про стягнення пені в розмірі 2067,35 грн., процентів річних в розмірі 305,30 грн., а також інфляційних втрат в розмірі 3557,52 грн. є безпідставною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що однією з обов'язкових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", є включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії.

В обґрунтування своєї позиції скаржник посилається на Постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №908/3211/16.

Проте, Верховний суд у вказаній постанові зазначає, зокрема і про таке: «При цьому частина 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, колегія суддів відзначає, що для виконання норми частини 3 статті 7 Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верхового Суду від 07.02.2018 року у справі №927/1152/16; від 11.04.2018 року у справі №914/124/17; від 26.04.2018 року у справі №911/3945/16; від 03.05.2018 року у справі №914/2124/17; від 15.05.2018 року у справі №908/3126/16; від 06.06.2018 року у справі №904/10292/17.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі № 903/605/18 без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2018 у справі № 903/605/18 без змін.

2. Справу №903/605/18 повернути господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений « 31» січня 2019 року

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.