ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.02.2019 Справа № 920/1053/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1053/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-сервісна компанія «Фростленд» (40000, м. Суми, вул. Путивльська, 5/1; ід. код 35068460)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буринський молокозавод» (41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Конотопське шосе, 1; ід. код 39580318)

про стягнення 11018,32 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулось ТОВ «Виробничо-сервісна компанія «Фростленд» з позовом до ТОВ «Буринський молокозавод» про стягнення 11018,32 грн. заборгованості за договірними зобовязаннями, мотивуючи свої вимоги наявністю між сторонами відносин договору підряду (щодо діагностики та ремонту компресорно-конденсаторного агрегату та повітроохолоджувача), зобовязання по яким, в частині оплати послуг, відповідачем виконані не були.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнав у звязку з його необгрунтованістю та безпідставністю. За змістом відзиву відповідач зазначив про відсутність у нього з позивачем жодних договірних відносин, про які йде мова в позові. Відповідач зазначив, що звертався до позивача в травні 2018 року з замовленням щодо ремонтних робіт обладнання, що встановлено на виробничих потужностях відповідача. Сторонами було погоджено направлення позивачем своїх працівників для виявлення характеру несправності, визначення переліку необхідних робіт та визначення їх вартості для подальшого укладення договору. Також відповідач наголошує, що працівниками позивача було здійснено огляд обладнання та визначено перелік робіт по ремонту, однак жодних ремонтних робіт здійснено не було, як і не було укладено відповідного договору на такі роботи.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки представника відповідач суд не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

Тому, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 9 ст. 165 ГПК України, суд розглядає справу у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи позов ТОВ «Виробничо-сервісна компанія «Фростленд» зазначає, що між сторонами фактично існували відносини договору підряду щодо діагностики та ремонту компресорно-конденсаторного агрегату та повітроохолоджувача. На підтвердження зазначених відносин позивачем до позовної заяви додано копію акту надання послуг №ФР-702 від 23.05.2018, рахунок-фактуру №ФР-00000008 від 04.01.2018, наказ № 7-к від 22.05.2018 про відрядження, технічне завдання № 702 від 22.05.2018, посвідчення про відрядження до ТОВ «Буринський молокозавод».

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 202 (частини 1, 2) ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відтак, договір є дво- чи багатостороннім правочином.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Дослідивши документи, надані позивачем на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, суд вважає їх такими, що не підтверджують та не доводять існування між сторонами договірних відносин, в тому числі й з урахуванням положень ч. 1 ст. 207 ЦК України.

Так, в акті надання послуг №ФР-702 від 23.05.2018 зазначено, що він складений за договором № 47/04-16 від 26.04.2016 та замовленням № ФР-8 від 04.01.2018, хоча обидві сторони зазначають про відсутність існування договору у вигляді єдиного письмового документу та про те, що спірні відносини мали місце у травні 2018 року.

Рахунок-фактура № ФР-00000008 датована 04.01.2018, що також суперечить хронології подій (травень 2018 року).

Крім того, суд наголошує, що акт надання послуг не підписаний відповідачем, більш того у матеріалах справи відсутні будь-які двосторонні документи, які б можна було розцінювати у якості доказу існування письмового договору підряду між сторонами.

Що стосується документів про відрядження працівників позивача до відповідача, то вони не підтверджують існування між сторонами договірних відносин та заборгованості відповідача перед позивачем.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи вищезазначене, позивач не довів суду належними та допустимими доказами існування заборгованості у відповідача перед позивачем у заявлені до стягнення сумі, в тому числі: факту існування договірних відносин, надання послуг за договором, прийняття послуг замовником, суми заборгованості.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 12.02.2019.

СуддяОСОБА_2