ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. Справа№ 911/928/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Басилкевич Тетяни Іванівни

на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018

у справі №911/928/18 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Басилкевич Тетяни Іванівни

до Комунального закладу «Лікувально-реабілітаційний центр» Васильківської районної ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Васильківська центральна районна лікарня

про внесення змін до договору оренди

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Басилкевич Тетяна Іванівна (надалі - ФОП Басилкевич Т.І., позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального закладу «Лікувально-реабілітаційний центр» Васильківської районної ради (надалі - КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр», відповідач) про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 85 від 01.11.2014 шляхом заміни сторони орендодавця з Васильківської центральної районної лікарні на КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр», інші умови договору залишити без змін.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.05.2018 відкрито провадження у справі №911/928/18, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Васильківську центральну районну лікарню (надалі - Васильківська ЦРЛ, третя особа).

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/928/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що новим балансоутримувачем спірного майна (відповідачем) листом №8 від 29.08.2017 було належним чином повідомлено орендаря (позивача) про припинення дії договору оренди №85 від 01.11.2014 у зв'язку із закінченням терміну, на який його було укладено, тобто з 01.10.2017, що свідчить про наявність заперечень сторони орендодавця на момент закінчення строку дії договору щодо його продовження, а відтак, унеможливлює задоволення судом позовних вимог, оскільки неможливо внести зміни до договору, дія якого закінчилась.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ФОП Басилкевич Т.І. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вказував на те, що станом на дату підписання листа №8 від 29.08.2017 щодо припинення дії договору оренди за закінченням терміну, на який його було укладено, відповідач не був стороною договору, оскільки не вчинив жодних дій щодо приведення договірних відносин у відповідність з обставиною зміни балансоутримувача орендованого приміщення; власником орендованого приміщення є територіальна громада району в особі Васильківської районної ради Київської області, яка жодних листів (попереджень) щодо використання майна для власних потреб позивачеві у строк не пізніше ніж за три місяці до закінчення договору не надсилала; прийнявши та застосувавши як основний доказ лист відповідача №8 від 29.08.2017, суд допустив порушення вимог ч.ч. 2, 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; у даному спорі суд мав виходити з принципу «мовчазної згоди» та визнати договір оренди продовженим, задовольнивши позовні вимоги та замінивши сторону діючого договору оренди.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Басилкевич Т.І. на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/928/18, призначено до розгляду на 17.12.2018, встановлено КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» та Васильківській ЦРЛ строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018, в порядку ч. 11 ст. 270 ГПК України, розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.02.2019.

У судове засідання відповідач та третя особа явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Вислухавши думку представника позивача, враховуючи, що відповідач та третя особа не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Васильківської районної ради Київської області № 657-37-VI від 30.09.2014 «Про передачу в оренду майна, що належить до спільної власності територіальної громади Васильківського району» відповідно до пункту 20 частини 1 статті 43 та частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про оренду державного та комунального майна», враховуючи протокол комісії з проведення конкурсу на право оренди майна спільної власності територіальних громад Васильківського району, вирішено, зокрема, передати в оренду майно, що належить до спільної власності територіальної громади Васильківського району терміном на 35 місяців ФОП Басилкевич Т.І., а саме, частину нежитлового приміщення 1-го поверху відділення відновлювального лікування Васильківської ЦРЛ, площею 18,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Лосятин, вул. Мічуріна, 1, для розміщення аптечного пункту (п. 1.19 рішення, а.с. 86).

01.11.2014 між Васильківською ЦРЛ (у тексті договору - орендодавець) та ФОП Басилкевич Т.І. (у тексті договору - орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 85 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме, частину нежилого приміщення 1-го поверху відділення відновного лікування Васильківської ЦРЛ, загальною площею 18,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Лосятин, вул. Мічуріна, 1.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 2.3 договору, у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю (балансоутримувачу).

Орендна плата перераховується щомісячно на поточний рахунок орендодавця не пізніше 30 числа поточного місяця (п. 3.3 договору).

Згідно з п. 5.6 договору, у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язується повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Цей договір укладений строком на 35 місяців і діє з 01.11.2014 до 01.10.2017 включно, а в частині зобов'язань орендаря щодо сплати орендної плати - до повного виконання ним своїх зобов'язань (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.3 договору зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом 1 місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Згідно з п. 10.6 договору реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем.

У відповідності до п. 10.7 договору чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; взаємної згоди сторін на його дострокове припинення; за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Як стверджує позивач, починаючи з квітня 2017 року на адресу орендаря - ФОП Басилкевич Т.І. не виставлялися рахунки за вказаним договором, а суми здійснених ним згідно з договором оплат за оренду поверталися від орендодавця - Васильківської ЦРЛ.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Васильківської ЦРЛ листом №12 від 20.06.2017, в якому зазначив, що протягом дії договору оренди ФОП Басилкевич Т.І. належним чином виконувала всі умови договору, в тому числі вчасно і в повному обсязі сплачувала всі платежі за договором, однак, на її адресу не надходили відповідні рахунки за договором за квітень-червень поточного року, у зв'язку з чим, з метою належного виконання вищевказаного договору, позивач просив надати їх для оплати (а.с. 22).

Листом № 531 від 21.07.2017 Васильківська ЦРЛ повідомила позивача про те, що згідно з рішенням Васильківської районної ради №193-15-VIІ від 02.03.2017 «Про деякі фінансові питання діяльності Васильківської центральної районної лікарні» адміністрація лікарні за актом прийому-передачі від 21.03.2017 передала всі приміщення відділення відновного лікування до КЗ Васильківської районної ради «Лікувальний-реабілітаційний центр», що унеможливлює виписку рахунків, оскільки змінився батансоутримувач приміщення, в якому знаходиться аптечний пункт ФОП Басилкевич Т.І. Також Васильківська ЦРЛ зазначала про необхідність звернутися до Васильківської районної ради щодо врегулювання орендних відносин (а.с. 23).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив голові Васильківської районної ради лист № 15 від 30.07.2017, в якому, посилаючись на належне виконання ним, зокрема, договору оренди №85 від 01.11.2014, зазначив про намір використовувати дане приміщення й надалі згідно цільового призначення та просив продовжити дію договору на новий строк, так як ФОП Басилкевич Т.І. має переважне право перед іншими особами на його укладення (а.с. 87).

За твердженням позивача, відповідь на вказане звернення не надходила. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з тим, Васильківська ЦРЛ направляла на адресу позивача листи №687 від 12.09.2017 та № 106 від 27.02.2018, відповідно до яких вказувала, що лікарня повертає ФОП Басилкевич Т.І. кошти в сумі 2000,00 грн та 1000,00 грн, як помилково сплачені в якості орендної плати за договором № 85 від 01.11.2014 (а.с. 26-27).

Також у вказаних листах Васильківська ЦРЛ повідомляла, що строк даного договору оренди частини нежилого приміщення І поверху відділення відновного лікування закінчився 21.03.2017, оскільки згідно рішення Васильківської районної ради від 02.03.2017 вказане приміщення було передано на баланс КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр», у зв'язку з чим Васильківська ЦРЛ з 21.03.2017 не є його балансоутримувачем.

У зв'язку з наведеними обставинами позивачем було надіслано голові Васильківської районної ради лист № 27 від 05.12.2017, згідно якого просив повідомити правовий статус, в якому перебуває приміщення, розташоване за адресою: Васильківський район, с. Лосятин, вул. Мічуріна, 1 (комунальна, приватна, спільна власність тощо) та який саме комунальний заклад Васильківської районної ради є повноважним балансоутримувачем вказаного приміщення та має право укладати договори оренди, додатки до них, додаткові угоди про внесення змін до договорів оренди тощо за даною адресою (а.с. 28).

Васильківська районна рада VII скликання листом № 351 від 11.12.2017 повідомила ФОП Басилкевич Т.І., що запитувана інформація відсутня у виконавчому апараті Васильківської районної ради (а.с. 29).

Листом № 35 від 17.01.2018 позивач звернувся до головного лікаря Васильківської ЦРЛ з проханням надати завірену копію акту приймання-передачі, складеного згідно з рішенням Васильківської районної ради від 02.03.2017, на підставі якого було передано з балансу Васильківської ЦРЛ приміщення відділення відновного лікування, розташоване за адресою: вул. Мічуріна в с. Лосятин Васильківського району (а.с. 30).

У відповідь на вказаний лист Васильківською ЦРЛ було направлено ФОП Басилкевич Т.І. лист № 28 від 22.01.2018, відповідно до якого адміністрація Васильківської ЦРЛ надала позивачеві завірену копію акту приймання-передачі матеріальних цінностей по відділенню відновного лікування Васильківської ЦРЛ (а.с. 31-32).

В подальшому позивачем було направлено голові Васильківської районної ради та голові постійної комісії з питань управління комунальним майном, діяльності комунальних підприємств та житлово-комунального господарства Васильківського району лист № 36 від 19.01.2018, в якому зазначив, що 31.07.2017 ФОП Басилкевич Т.І. було подано до Васильківської районної ради (власника майна) заяву на продовження договорів оренди, однак станом на 18.01.2018 жодної відповіді, заяви чи заперечення щодо припинення або зміну договорів оренди від районної ради не надійшло. Посилаючись на приписи ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», позивач зауважив, що договори оренди вважаються орендарем продовженими на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені ними, у зв'язку з чим просив перевірити діяльність КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» щодо належного виконання її директором вимог Статуту; прийняти всі залежні міри щодо приведення у відповідність договірних відносин орендарів і КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» та надати ФОП Басилкевич Т.І. рахунки, на які потрібно перераховувати кошти за використання орендованого комунального майна, а також притягнути до відповідальності ОСОБА_4, як директора КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» за її бездіяльність, що завдає значної шкоди діяльності даного комунального закладу (а.с. 35).

Васильківська районна рада VII скликання листом № 40 від 14.02.2018 повідомила ФОП Басилкевич Т.І., що питання, порушене у зверненні № 36 від 19.01.2018 щодо перевірки КЗ «Лікувально-реалібітаційний центр», буде винесено на розгляд постійної комісії Васильківської районної ради з питань управління комунальним майном, діяльності комунальних підприємств та житлово-комунального господарства району. Про результат розгляду звернення буде проінформовано додатково (а.с. 36).

28.02.2018 позивач звернувся до директора КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» листом № 41 від 28.02.2018 з пропозицією про внесення змін до договору оренди № 85 від 01.11.2014 та проханням заповнити банківські реквізити, підписати додаткову угоду від 28.02.2018 до вказаного договору та другий примірник додаткової угоди повернути ФОП Басилкевич Т.І. (а.с. 33-34).

Листом № 45 від 26.04.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою негайно надати другий примірник додаткової угоди до договору оренди № 85 від 01.11.2014 із заповненими реквізитами КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» або повідомити причини відмови від підписання (а.с. 37).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач наголошував на тому, що з 21.03.2017 відповідач прийняв у господарське відання приміщення Лосятинської лікарні і як балансоутримувач був зобов'язаний врегулювати із усіма орендарями договірні відносини, оскільки зміна орендодавця не є підставою для припинення дії договору оренди.

Однак, враховуючи, що відповідачем не було повідомлено про свої права в якості нового орендодавця, не надано жодних платіжних реквізитів для сплати орендної плати та не надано пропозицій про укладення відповідної додаткової угоди про внесення змін до договору оренди і зміни реквізитів сторін, позивач самостійно звернувся до відповідача з пропозицією про внесення змін до договору, направивши проект такої додаткової угоди до договору.

З огляду на те, що в досудовому порядку сторони не дійшли згоди про внесення змін до договору, а саме, щодо заміни сторони орендодавця за договором з Васильківської ЦРЛ на КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр», що зумовлено зміною балансоутримувача орендованого позивачем нежитлового приміщення, позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, колегія суддів зазначає, що укладений між Васильківською ЦРЛ та ФОП Басилкевич Т.І. правочин за своїм змістом та правовою природою є договором оренди (найму), за яким, відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 761, ч. 1 ст. 762 ЦК України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 287 ГК України орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приміщення, що є предметом вказаного договору оренди належить до спільної власності територіальної громади Васильківського району Київської області, від імені та в інтересах якої правомочності власника здійснює Васильківська районна рада Київської області.

З огляду на те, що орендоване майно є комунальною власністю, до правовідносин, що склалися між суб'єктами господарювання за договором оренди, застосовуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов'язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 4 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Як зазначалось вище, Васильківською районною радою Київської області було прийнято рішення № 657-37-VI від 30.09.2014 «Про передачу в оренду майна, що належить до спільної власності територіальної громади Васильківського району», згідно з яким вирішено передати спірне нерухоме майно в оренду ФОП Басилкевич Т.І. строком на 35 місяців.

Жодних доказів прийняття Васильківською районною радою Київської області рішення про продовження зазначеного терміну до матеріалів справи не надано.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічну умову містить пункт 10.7 укладеного сторонами договору оренди.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що у відповідності до вимог ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди № 85 від 01.11.2014 є продовженим на такий самий строк, на який його було укладено.

Статтею 631 ЦК України та ч.7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Так, за приписами ст. 764 ЦК України передбачено, що, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до частини 4 статті 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

При цьому, правовий аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору, то такий договір припиняється.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 914/433/16, а також у постановах Верховного Суду України від 28.02.2006 у справі №1/135-20/51, від 03.06.2008 у справі № 2-11/9948-2007, від 18.08.2009 у справі № 2/385 та у п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна».

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.08.2017 відповідач направив на адресу позивача лист № 8 від 29.08.2017, в якому вказував, що договір від 01.11.2014 про передачу в строкове платне, тимчасове користування частини нежилого приміщення 1-го поверху відділення відновного лікування Васильківської ЦРЛ, загальною площею 18,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, село Лосятин, вулиця Мічуріна, 1, було укладено строком до 01.10.2017 включно (а.с. 130).

У вказаному листі відповідач повідомив про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди, у зв'язку з використанням приміщення для власних потреб, а також просив позивача після закінчення дії договору звільнити орендоване приміщення та передати його орендодавцеві за актом приймання-передачі у належному стані для його можливої подальшої експлуатації.

На підтвердження направлення вищезазначеного листа на адресу позивача відповідачем було надано суду першої інстанції оригінал квитанції №814 від 31.08.2017, а також роздруківку з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження отримання зазначеної кореспонденції 12.09.2017 ФОП Басилкевич Т.І. (а.с. 110-111, 131-132).

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно визнав зазначені докази направлення відповідачем листа з відмовою від продовження строку дії договору належними та допустимими, оскільки чинне законодавство не вимагає направлення такої відмови з описом вкладення у цінний лист.

Крім того, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі позивачем факт отримання такого листа не заперечувався.

Враховуючи викладене, новим балансоутримувачем орендованого приміщення (відповідачем) листом № 8 від 29.08.2017 було належним чином повідомлено орендаря (позивача) про припинення дії договору оренди № 85 від 01.11.2014 у зв'язку із закінченням терміну, на який його було укладено, тобто з 01.10.2017.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що відповідач не був наділений правом висловлювати заперечення проти продовження дії договору та направляти відповідний лист, оскільки на дату направлення останнього не набув статусу сторони договору, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, орендодавцем за договором оренди №85 від 01.11.2014 виступав балансоутримувач - Васильківська ЦРЛ, а не Васильківська районна рада Київської області. При цьому, як визначено у п. 2.2 договору, власником майна залишається орендодавець.

Відповідно до рішення Васильківської районної ради №193-15-VIІ від 02.03.2017 «Про деякі фінансові питання діяльності Васильківської центральної районної лікарні» приміщення, що є предметом договору оренди № 85 від 01.11.2014 було передано за актом прийому-передачі від 21.03.2017 з балансу Васильківської ЦРЛ на баланс КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр».

Згідно з приписами ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять усі права та обов'язки орендодавця за договором оренди.

Водночас, пунктом 10.6 договору сторони встановили, що реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем.

Враховуючи викладене, зміна балансоутримувача комунального майна не тягне припинення відносин оренди, а відтак, починаючи з 21.03.2017, саме КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр», як новий балансоутримувач орендованого майна, набув усіх прав та обов'язків за договором оренди № 85 від 01.11.2014.

З огляду на викладене, враховуючи наявність заперечень орендодавця на момент закінчення строку дії договору оренди № 85 від 01.11.2014 щодо продовження його дії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення договору оренди 01.10.2017 у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У відповідності до приписів статті 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Пунктом 10.3 договору сторони визначили, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом 1 місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Як зазначалось вище, ФОП Басилкевич Т.І. зверталась до КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» з листом № 41 від 28.02.2018, відповідно до якого просила заповнити банківські реквізити та підписати додаткову угоду від 28.02.2018 до договору оренди № 85 від 01.11.2014, проте, у зв'язку з неотриманням у встановлений законодавством строк та порядок відповіді та непідписанням додаткової угоди, звернулася з даним позовом до суду.

Разом з тим, враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, закінчення строку дії договору унеможливлює внесення до нього будь-яких змін та доповнень за рішенням суду, оскільки у відповідності до приписів ст. 631 ЦК України та ч.7 ст. 180 ГК України господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору є припиненими.

Доводи апелянта про те, що на підставі ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» ФОП Басилкевич Т.І. має переважне право на укладення договору оренди на новий термін, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що предметом спору у даній справі є вимоги про внесення змін до договору шляхом заміни сторони орендодавця, а не спір щодо укладення договору оренди на новий термін чи визнання переважного права позивача на укладення такого договору.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до вказаної норми, після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Таким чином, при реалізації зазначеного переважного права орендаря укладатиметься новий договір оренди комунального майна, при цьому попередній договір оренди повинен закінчити термін дії, шляхом відмови однієї із сторін у продовженні терміну дії договору у спосіб вчинення заяви.

Крім того, місцевим господарським судом правомірно відхилені посилання позивача на протокол засідання постійної комісії районної ради з питань управління комунальним майном, діяльності комунальних підприємств та житлово-комунального господарства району № 09 від 06.06.2018, згідно якого членами комісії було вирішено визнати договір оренди № 85 від 01.11.2014 продовженим на термін до 01.11.2020 та зобов'язано КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» привести у відповідність договір оренди, а саме, укласти договір/додаткову угоду на термін до 01.11.2020 та вжити заходів щодо вчасного надання рахунків на оплату орендної плати згідно договору оренди.

Так, за приписами ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради, голови, відповідно заступника голови районної у місті, районної ради чи першого заступника, заступника голови обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради або за власною ініціативою вивчають діяльність підзвітних і підконтрольних раді та виконавчому комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради органів, а також з питань, віднесених до відання ради, місцевих державних адміністрацій, підприємств, установ та організацій, їх філіалів і відділень незалежно від форм власності та їх посадових осіб, подають за результатами перевірки рекомендації на розгляд їх керівників, а в необхідних випадках - на розгляд ради або виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради; здійснюють контроль за виконанням рішень ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради. За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Рекомендації постійних комісій підлягають обов'язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані.

Отже, як вбачається зі змісту вказаної норми, за результатами вивчення і розгляду питань, постійні комісії готують висновки і рекомендації, які є обов'язковими для розгляду, однак не є обов'язковими до виконання.

Разом з тим, жодних рішень, прийнятих Васильківською районною радою Київської області, як це передбачено ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», щодо розпорядження майном територіальної громади, а саме, стосовно врегулювання питання оренди приміщення, яке є предметом договору № 85 від 01.11.2014, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ФОП Басилкевич Т.І. до КЗ «Лікувально-реабілітаційний центр» про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 85 від 01.11.2014.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Київської області від 10.09.2018 у справі №911/928/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ФОП Басилкевич Т.І. - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Басилкевич Тетяни Іванівни на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/928/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/928/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/928/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.02.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська