РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Чернігівсправа № 927/816/18

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/816/18, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

за позовом: Фізичної особи-підприємця Пильтяя Миколи Миколайовича

АДРЕСА_1

до відповідача: Дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ»

вул. Дачна,25, смт. Короп, Коропський р-н, Чернігівська обл.,16200

про стягнення 679 049,34 грн

за участю

представника позивача: Пильтяй М.М. - підприємець, особисто, Марченко Г.М. - адвокат, ордер № АА 059030 від 30.10.2018

представника відповідача: не з'явився;

Позивач - Фізична особа-підприємець Пильтяй Микола Миколайович звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Дочірнього підприємства "Коропський сирзавод" Товариства з обмеженою відповідальністю "СИЛ" про стягнення 679 049,34 грн заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору доручення № 4/11 від 05.01.2015.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2018 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви № б/н від 30.10.2018, зазначені в ухвалі суду від 08.11.2018 у справі №927/816/18.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.12.2018. Встановлено строк відповідачу для надання відзиву на позов.

У судові засідання 17.12.2018 та 17.01.2019 представник відповідача не з'явився, про час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції №077, № 219.

У судовому засіданні 17.01.2019 позивачем надано клопотання про залучення копій товарно-транспортних накладних на перевезення молочної сировини за період з 16.05.2018 по 27.06.2018.

Суд клопотання задовольнив, документи долучені до матеріалів справи.

Позивачем 17.01.2019 надано до суду письмові пояснення стосовно заборгованості за надане позивачем відповідачу молоко в сумі 210 117,21 грн.

Суд долучив пояснення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2019 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів до 14.02.2019. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.02.2019.

Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції №990, але у судове засідання не з'явився.

Відповідач відзиву на позов не надав.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, заперечень на позов не надав, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно зі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Фактичні обставини справи.

05.01.2015 між Дочірнім підприємством «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ», надалі «Довіритель» та Фізичною особою - підприємцем Пильтяй Миколою Миколайовичем, надалі «Повірений» укладено договір доручення №4/11, далі - Договір доручення.

Відповідно до п. 1.1. Договору доручення Довіритель доручив, а Повірений взяв на себе зобов'язання вчиняти від імені і за рахунок Довірителя наступні дії: проведення робіт по заготівлі молока у підсобних господарствах населення та сільськогосподарських підприємств (далі-«товаровиробники») для власних потреб ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «СиЛ», виплата грошових коштів та проведення фінансової звітності використання коштів на закупівлю молока (п.п. 1.1.1.,1.1.2 Договору доручення).

Пунктом 4.1. Договору доручення сторони визначили, що оплата робіт Повіреному проводиться за 10 календарних днів поточного місяця, попередня оплата.

Після закінчення терміну 10 календарних днів Повірений складає Акт здачі-приймання робіт (послуг) і разом з Директором ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «СИЛ» підписують Акт, який передається в Бухгалтерію підприємств для кожної із сторін (п. 4.1. Договору доручення).

Відповідно до п. 4.3.,4.4. Договору доручення сторони погоджуються, що прийняте від «товаровиробників» молоко являється власністю Довірителя з моменту його прийняття уповноваженою особою на молокоприймальному пункті Повіреного. Ціна за послуги за заготівлю молока відображається в Протоколі погодження вартості послуг, тобто в додатку до договору, який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 7.5. Договору доручення (в редакції додаткової угоди від 30.12.2016) даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором. У разі, якщо жодна із сторін не заявить за 5 календарних днів про його розірвання, то договір вважається пролонгованим на один календарний рік та на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором і так щороку.

На виконання умов Договору доручення за період з 15.01.2018 по 30.06.2018 позивачем надано, а відповідачем прийнято послуг по заготівлі молока на загальну суму 561 807,00 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами про прийняття -передачу робіт: від 15.01.2018 на суму 36 202,60 грн, від 31.01.2018 на суму 20 943 грн, від 15.02.2018 на суму 42 890,60 грн, від 28.02.2018 на суму 42 510,60 грн, від 15.03.2018 на суму 56 948,70 грн, від 31.03.2018 на суму 68 622,30 грн, від 15.04.2018 на суму 50 730 грн, від 30.04.2018 на суму 53 371,50 грн, від 15.05.2018 на суму 64 413 грн, від 31.05.2018 на суму 60 538,80 грн, від 15.06.2018 на суму 27 680,40 грн, від 30.06.2018 на суму 18 106,80 грн.

Крім того, відповідно до п.п.2.2.4. Договору доручення Довіритель зобов'язувався проводити оплату за здане молоко по узгодженим договірним цінам в погоджені строки.

Пунктом 3.1. Договору доручення визначено, що ціна за молоко для «товаровиробників» визначається довірителем.

Відповідно до товаро-транспортних накладних на перевезення молочної сировини за період з 15.05.2018 по 25.06.2018 позивачем передано відповідачу молоко у загальній кількості 79 840 кг (а.с.51-79).

Позивач у письмових поясненнях від 17.01.2019 (а.с. 83) зазначив, що кількість молока, що передана відповідачу за період з 15.05.2018 по 25.06.2018 розрахована виходячи з базисної жирності 3,4%, ціна молока була визначена відповідачем відповідно до п. 3.1. Договору доручення в розмірі 3,50 грн за 1 кг на весь період.

Відповідач частково оплатив вартість послуг по заготівлі молока та вартість поставленого позивачем молока за період з 15.05.2018 по 25.06.2018, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період: травень 2017 - червень 2018, підписаного сторонами за Договором доручення на закупівлю молока у фізичних осіб та актом звіряння взаємних розрахунків за період: 2 квартал 2018 відповідно. Зазначені акти підписані обома сторонами, зауваження та заперечення відсутні.

17.07.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією, відповідно до якої позивач зазначив, що станом на 30.06.2018 заборгованість ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «СИЛ» згідно з актами розрахунків складає 679 049,34 грн.

Відповідач отримав зазначену претензію 18.07.2018, що підтверджується копією повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 145.

09.10.2018 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості від 08.10.2018, а саме: 468 932,13 грн за послуги по заготівлі молока та 210 117,21 грн за молоко, що підтверджується підписаними сторонами Актами прийняття-передачі робіт і Актами звіряння взаємних розрахунків за період з 01.04.2017 по 30.06.2018.

Зазначена претензія була направлена позивачем відповідачу рекомендованим листом № 595.

Рекомендований лист № 595 повернуто відділенням зв'язку на адресу ФОП Пильтяй М.М. як неодержаний з відміткою «відмова від одержання».

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковим відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

За своєю юридичною природою, укладений між сторонами договір є договором доручення.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги (ст.1002 ЦК України).

Відповідно до ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

Статтею 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства - стаття 530 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач свій обов'язок щодо заготівлі молока виконав у повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами актами про прийняття - передачу робіт: від 15.01.2018 на суму 36 202,60 грн, від 31.01.2018 на суму 20 943 грн, від 15.02.2018 на суму 42 890,60 грн, від 28.02.2018 на суму 42 510,60 грн, від 15.03.2018 на суму 56 948,70 грн, від 31.03.2018 на суму 68 622,30 грн, від 15.04.2018 на суму 50 730 грн, від 30.04.2018 на суму 53 371,50 грн, від 15.05.2018 на суму 64 413 грн, від 31.05.2018 на суму 60 538,80 грн, від 15.06.2018 на суму 27680,40 грн, від 30.06.2018 на суму 18 106,80 грн.

Матеріалами справи, а саме товаро-транспортними накладними на перевезення молочної сировини форми №1-ТНН(МС) (а.с. 51-79), також підтверджується, що відповідач за період з 15.05.2018 по 25.06.2018 прийняв у позивача молоко у загальній кількості 79 840 кг.

Позивачем факт поставки відповідачу молока підтверджено належними доказами.

Так, згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» підставою для бухобліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи мають бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Товарно-транспортна накладна належить до первинної транспортної документації.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 457 від 01.12.2015 «Про затвердження форм первинного обліку та інструкцій щодо їх заповнення» затверджено форму ТТН при перевезенні молочної сировини - ТТН за формою № 1-ТН (МС).

Свій обов'язок по оплаті вартості наданих послуг та вартості молока виконав частково, що підтверджується актами звіряння розрахунків (а.с.12, 34).

Заборгованість відповідача по неоплаті вартості робіт по заготівлі молока і по неоплаті вартості переданого молока становить 468 932,13 грн та 210 117,21 грн відповідно.

При цьому суд вважає зазначити наступне:

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником боргу.

Як вбачається з актів звірки розрахунків, відповідач періодично здійснював часткову оплату заборгованості як за надані позивачем послуги по заготівлі молока, так і вартості поставленого молока.

При цьому останній платіж за послуги по заготівлі молока було здійснено відповідачем 14.06.2018 у сумі 3 223,42 грн, а за отримане молоко - 27.06.2018 у сумі 70 000 грн, що свідчить про визнання ним своїх зобов'язань за договором.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач претензіями від 17.07.2018 та від 08.10.2018 звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу.

В свою чергу, позивач відповіді на претензії не надав, борг не оплатив.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не заперечив та не надав суду жодних належних доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним повної та своєчасної оплати за надані послуги та за молоко.

За таких обставин, вимоги позивача по стягненню 679 049,34 грн боргу, у тому числі 468 932,13 грн боргу за надані послуги та 210 117,21 грн за молоко є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення 8 000 грн витрат на послуги адвоката також підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126).

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в якості доказів надання професійної правничої допомоги адвокатом надані наступні документи: договір про надання правової допомоги № б/н від 20.11.2018 р., ордер на надання правової допомоги серії АА № 059030 від 30.10.2018 р., квитанцію від 12.12.2018.

Так, відповідно до Договору про надання правової допомоги від 20.11.2018 адвокат Марченко Г.М. надає правову допомогу Пильтяю М.М. в Господарському суді Чернігівської області, а саме: складає уточнену позовну заяву про стягнення боргу та представляє інтереси в суді як позивача у справі за його позовом до ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «СИЛ» про стягнення боргу. Пильтяй М.М. сплачує адвокату Марченку Г.М. за правову допомогу гонорар в сумі 8 000 грн. Доказом сплати гонорару є квитанція, видана адвокатом Марченком Г.М.

Залучена до матеріалів справи квитанція від 12.12.2018 свідчить про сплату позивачем на користь адвоката Марченка Г.М. витрат на послуги адвоката в сумі 8 000 грн.

З огляду на вище викладене та зважаючи на відсутність заяви відповідача щодо зменшення розміру заявлених витрат на послуги адвоката, господарський суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в цій частині та покласти на відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 8 000 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 10185,74грн.

Керуючись ст. 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 178, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Пильтяя Миколи Миколайовича, ІПН НОМЕР_1 до Дочірнього підприємства «Коропськийсирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ», про стягнення 679 049,34 грн заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ», вул. Дачна, 25, смт. Короп, Коропський р-н, Чернігівська обл., 16200, на користь Фізичної особи - підприємця Пильтяй Миколи Миколайовича, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, 679 049,34 грн заборгованості, у тому числі 468 932,13 грн боргу за надані послуги та 210 117,21 грн за молоко.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» Товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ», вул. Дачна, 25, смт. Короп, Коропський р-н, Чернігівська обл., 16200, на користь Фізичної особи - підприємця Пильтяя Миколи Миколайовича, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, 10 185,74 грн судового збору, 8 000 грн витрат на послуги адвоката.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 12.02.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен