ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2019 р. Справа№ 910/4506/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Гарматін К.В.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу

Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 (повний текст складено 03.09.2018)

у справі №910/4506/18 (суддя В.П. Босий)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12"

про стягнення 497 729, 69 грн.-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12" про стягнення 497 729, 69 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором на послуги водопостачання та водовідведення №02569/4-08 від 11.06.2003 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 361 292, 92 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 093, 79 грн., штрафу у розмірі 36 129, 29 грн., інфляційних втрат у розмірі 76 057, 58 грн. та 3% річних у розмірі 16 156, 11 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року у справі №910/4506/18 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість у розмірі 337 878, 04 грн., інфляційних втрат у розмірі 64 588, 31 грн., 3% річних у розмірі 15 012, 12 грн., пені у розмірі 8 093, 79 грн., штраф у розмірі 36 129, 29 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 925, 52 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено матеріалами справи свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані у період з 12.04.2015 року по 31.01.2018 року згідно умов Договору послуги на суму 337 878, 04 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості в частині 23 414, 88 грн. місцевим господарським судом застосовано строк позовної давності. Також здійснивши власний розрахунок, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача в частині стягнення інфляційних у розмірі 64 588, 31 грн., 3% річних у розмірі 15 012, 12 грн., пені у розмірі 8 093, 79 грн. та штрафу у розмірі 36 129, 29 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Обслуговуючий кооператив "Обчислювач-12" подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим оскільки прийняте з неповним та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Зокрема апелянт звертає увагу, що правовідносини стосовно стоків гарячої води ( в розрахунку позовних вимог код 8-50866) не є предметом регулювання договору №02569/4-08. Також скаржник зазначає, що відомості про обсяги поставленої холодної води, які застосовувалися позивачем при виконанні розгорнутого розрахунку не ґрунтуються на матеріалах справи, розрахунок позивача містить арифметичні помилки. На думку відповідача також ж важливим моментом, що матеріали справи не містять належних доказів (документів), що підтверджують отримання вимоги позивача відповідачем у визначений в п. 3.4. договору спосіб. Й наостанок, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не застосовано наслідку пропуску строків позовної давності до вимоги про стягнення штрафу та пені.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №910/4506/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року у справі №910/4506/18 та призначено її розгляд на 08.11.2018 року.

29.10.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 року розгляд справи відкладено на 29.11.2018 року.

13.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи розгорнутого розрахунку позовних вимог.

28.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшли письмові пояснення щодо методики нарахування вартості стоків гарячої води відповідачу по коду абонента 8-50866.

29.11.2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 року, після виходу головуючого судді у справі з лікарняного 06.12.2018 року, розгляд справи призначено на 20.12.2018 року.

Розпорядженням №09.1-08/684/18 від 19.12.2018 року у зв`язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у ХVІ позачерговому з'їзді суддів України, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4506/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 року для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 року прийнято апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року у справі № 910/4506/18 до свого провадження у визначеному складі колегії суддів ат призначено її розгляд на 01.02.2019 року.

29.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи судової практики.

В судовому засіданні 01.02.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач в судове засіданні не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.06.2003 року між ВАТ «АК «Київводоканал», після зміни організаційно-правової форми - ПАТ «АК «Київводоканал», (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Обчислювач-12», після зміни найменування - ОК «Обчислювач-12», (абонент) був укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення №02569/4-08 (надалі - Договір; т.1, а.с. 13-14).

У відповідності до п.1. договору, постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (надалі Правила).

Згідно з п. 2.1. договору визначено, що постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна», та приймає каналізаційні строки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

За змістом п.п. а) п. 2.2 договору абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Згідно з п. 3.3 договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показниками водо лічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапили у міську каналізацію у відповідності до п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України.

Пунктами 3.4, 3.5 договору передбачено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Як встановлено пунктом 7.1. договору цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року у розмірі 361 292, 92 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Колегією суддів встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.4. договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до п. 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, нарахування за спожиті ОК «Обчислювач-12» послуги з водопостачання та водовідведення в позовний період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року здійснювалось на два коди абонента та відповідно до кожного відкритого коду по особовим рахункам абонента. Код 8-866 - для здійснення розрахунків за питну воду (для потреб холодного водопостачання) та водовідведення відповідного об`єму стоків (о/р: 724-89, 724-90, 724-91). Код 8-50866 - для здійснення розрахунків за відведення стоків питної води, яка використовувалась для підігріву (о/р: 724-47).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Ст.ст. 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року за кодом 8-866 (холодна вода та стоки) становить 165 623, 33 грн.

В матеріалах справи наявні докази приймання відповідачем наданих позивачем послуг з надання питної води (для потреб холодного водопостачання) та водовідведення об`єму стоків, а саме акти про зняття показань з приладів обліку (т.1, а.с. 20-54), погоджені та підписані відповідачем, розшифровки рахунків абонента (т.1, а.с. 177-206) та реєстри дебетових повідомлень (т.1, а.с. 207-241), що підтверджують виставлення рахунків до банківської установи.

Згідно з п. 3.5 договору передбачено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Отже, враховуючи наведене вище, з огляду на наявні в матеріалах справи докази наявної заборгованості у відповідача перед позивачем за послуги холодного водопостачання та водовідведення (код №2-666) у спірний період, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності у відповідача заборгованості в сумі 165 623, 33 грн.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначався Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу №65 від 01.07.1994 року (далі - Правила № 65). Надалі з 18.10.2008 вступили в силу нові Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року (надалі - Правила № 190).

Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Згідно п. 3.13 Правил № 190 встановлено, що розрахунки з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Частиною четвертою ст. 26 наведеного Закону встановлено, що у разі, якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить суд також стягнути на його користь заборгованість облікованої за кодом 8-50866 (стоки гарячої води) за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року в розмірі 195 669, 59 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що виробником комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води є суб'єкт господарювання, на балансі якого знаходиться бойлер.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Водночас, як було зазначено вище, згідно умов укладеного сторонами договору постачальник (позивач) зобов'язується надавати абоненту (відповідачу) послуги з постачання питної води та приймання від нього каналізаційних стоків, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг.

Крім того, пунктом 1.4 Правил користування №190, приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N 403/6691 (далі -Правила приймання №37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2 Правил приймання №37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - підприємства).

Відповідно до п. 1.4 Правил приймання №37, абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 означених Правил приймання, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь водоканалу (позивача).

У ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з викладених норм законодавства, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

З матеріалів справи вбачається, що для підтвердження обсягу питної води, яка надійшла до теплового пункту, що знаходиться на балансі ПАТ «Київенерго» та використовується для потреб гарячого водопостачання житлового будинку ОК «Обчислювач-12», позивачем були надані суду копії актів про зняття показань з приладу обліку, які підписані позивачем та ПАТ «Київенерго» як споживачем питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води. (т.1, а.с. 55-74).

Також, позивачем надано реєстри дебетових повідомлень (т.1, а.с. 242-275), що підтверджують виставлення рахунків до банківської установи.

Як вже було раніше зазначено, що згідно з п. 3.5 договору передбачено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Матеріли справи не містять жодних заперечень з боку відповідача в період отримання послуг позивача щодо якості кількості та обсягу послуг.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний реєстр надходження грошових коштів від відповідача за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року з якого вбачається сплата відповідачем за постачання води та приймання стічних вод зокрема за кодом 8-50866. (т.1, а.с. 75).

Крім того, доказом сплати відповідачем за постачання води та приймання стічних вод зокрема за кодом 8-50866 є платіжні доручення від 29.04.2015 року та від 27.05.2015 року. (т.1, а.с. 76-77).

Колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд вірно зазначив про те, що нарахування обсягів відведення гарячої води здійснено позивачем відповідно до показань приладу обліку, який знаходиться на балансі ПАТ «Київенерго», з процентним співвідношенням пропорційно кількості мешканців у кожному з житлових будинків, підключених до теплового пункту.

Тому, доводи апелянта стосовно стоків гарячої води ( в розрахунку позовних вимог код 8-50866) не є предметом регулювання договору №02569/4-08 спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не спростовано наданих позивачем розрахунків заборгованості за стоки гарячого водопостачання у спірний період, а відтак вважає доведеним факт існування у відповідача заборгованості за такі послуги на загальну суму 195 669, 59 грн.

Щодо доводів апелянта стосовно не застосування судом першої інстанції наслідку пропуску строків позовної давності до вимоги про стягнення штрафу та пені колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем за невиконання умов Договору у період з березня 2015 року по січень 2018 року.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позов подано позивачем до господарського суду міста Києва 12.04.2018 року. Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача за надані з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року послуги за Договором.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відтак, суд першої інстанції вірно застосував наслідки пропуску позивачем строку позовної давності в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 23 414, 88 грн.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 8 093, 79 грн., штраф у розмірі 36 129, 29 грн., інфляційні втрати у розмірі 76 057, 58 грн. та 3% річних у розмірі 16 156, 11 грн., нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання з березня 2015 року по 31.01.2018 року.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктами 4.1 та 4.2 Договору передбачено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої суми. За несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд вірно здійснив перерахунок заявлених до стягнення інфляційних та 3% річних з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, а відтак правомірно стягнув з відповідача інфляційні у розмірі 64 588, 31 грн., 3% річних у розмірі 15 012, 12 грн.

Стосовно заперечень апелянта щодо не врахування застосування строку позовної давності при нарахуванні пені, колегією суддів такі заперечення не приймаються до уваги оскільки позивачем нараховано пеню, як вбачається з розрахунку у період починаючи з 2017 року, а відтак місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача пеню у розмірі 8 093, 79 грн.

Проте, судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу не враховано, що відповідно до вимог договору штраф сплачується у розмірі 10% від несплаченої суми, тоді як судом першої інстанції застосовано сплив строк позовної давності в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 23 414, 88 грн., то й сума основної заборгованості (несплаченої суми) відповідно зменшилась.

Відтак правомірним є стягнення з відповідача штрафу у розмірі 33 787, 80 грн. (361 292, 92 грн. - 23 414, 88 грн. = 337 878, 04 грн. * 10%), а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення штрафу.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року у справі № 910/4506/18 підлягає часткову скасуванню в частині стягнення штрафу у розмірі 36 129, 29 грн. з прийняттям в цій частині рішення про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 33 787, 80 грн.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та частину, в якій рішення суду першої інстанції скасовано, апеляційна скарга Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Обчислювач-12" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року у справі №910/4506/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року у справі №910/4506/18 скасувати в частині стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Обчислювач-12» штраф у розмірі 36 129, 29 грн. та прийняти нове рішення яким:

« 1. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Обчислювач-12» (03179, м. Київ, вул. Ф. Пушиної, 49; ідентифікаційний код 24367917) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) заборгованість у розмірі 337 878, 04 грн. (триста тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень) 04 коп., інфляційні у розмірі 64 588, 31 грн. (шістдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім гривень) 31 коп., 3% річних у розмірі 15 012, 12 грн. (п`ятнадцять тисяч дванадцять гривень) 12 коп., пеню у розмірі 8 093, 79 грн. (вісім тисяч дев`яносто три гривні) 79 коп., штраф у розмірі 33 787, 80 грн. (тридцять три тисячі сімсот вісімдесят сім гривні) 80 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6 890, 40 грн. (шість тисяч вісімсот дев`яносто гривень) 40 коп.»

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1506/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.02.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Ю.Б.Михальська

М.Г. Чорногуз