РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2019Справа № 910/15670/18
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал" Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"
про стягнення 46 708, 53 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (надалі - відповідач) про стягнення грошових коштів в порядку регресу в розмірі 46 703, 53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 2017/49-ТЗ від 09.06.2017, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 16.02.2018 р. за участю застрахованого транспортного засобу, здійснив виплату страхового відшкодування, а тому ним, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відкрито провадження у справі №910/15670/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив, а також зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/2242755.

12.12.2018 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшла інформація про страхове покриття згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2242755.

21.12.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вказує на те, що ним здійснено розрахунок страхового відшкодування у сумі 35 964,86 грн. відповідно до нормам, які надають змогу визначити коефіцієнт фізичного зносу ТЗ та Закону щодо відшкодування витрат з вирахування податку на додану вартість, у зв'язку із чим відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Також, разом із заначений відзивом до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у якому відповідач, вказуючи на розбіжності сторін щодо визначення страхового відшкодування та можливістю призначення в даній справі судової автотоварознавчої експертизи, просить суд призначити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, згідно ч. 1. ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З огляду на наявні матеріали справи, предмет та підстави позову, а також виходячи з умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 2017/49-ТЗ від 09.06.2017, не вбачається необхідності призначення у даній справі експертизи. Окрім того, факт можливості призначення експертизи у даній справі не свідчить про чітке волевиявлення позивача щодо призначення судової експертизи у справі.

Між тим, питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін було вирішене судом в ухвалі від 03.12.2018 та при цьому - обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачем суду не надано, а тому, враховуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін слід відмовити.

16.01.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал» (за договором - Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінтез Груп І К» (за договором - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2017/49-ТЗ (далі - Договір страхування),

Відповідно до п. 1.1. Договору страхування, предметом цього Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані а володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом (надалі - ТЗ), що зазначені в Додатку 1 до цього Договору. Цей Договір укладено відповідно до Закону України "Про страхування", Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) ПрАТ СК «АРСЕНАЛ», що зареєстровані Нацкомфінпослуг 26.12.2013 за № 0613551 (далі - Правила) та Заяви на страхування Страхувальника.

Як вбачається з додатку №1 до Договору страхування, Страховик прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати Страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до п. 9.10 Договору страхування та відповідно до обраних умов, визначення розміру збитку та страхового відшкодування може здійснюватися Страховиком на підставі висновку (акту) або звіту авто товарознавчого дослідження, рахунків, складених СТО.

Згідно п. 7 Договору страхування передбачено ремонт ТЗ на Сертифікованій СТО на вибір Страхувальника.

23.08.2017 між Сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору страхування, у якій зокрема, погоджено, що фізичний знос деталей ТЗ не враховується (п. 8 вказаної додаткової угоди).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідки Управління патрульної поліції в Одеській області № 085360 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2018 у справі № 520/2275/18, водій ОСОБА_2, 16.02.2018 близько 14:18 години, керуючи транспортним засобом «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, біля буд.20/4, в порушення п.13.1 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1, який рухався у попутному напрямку, під кермуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого обидва автомобіля отримали механічні пошкодження.

Відповідно до вищезазначеної Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2018 у справі № 520/2275/18, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з рахунку-фактури № від 29.03.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер-Одеса», копія якого містяться в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 склала 82 673,39 грн.

Так, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування та страхового акту № 2018/КАСКО/03 від 29.03.2018, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 82 673,39 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученнями № 232 від 29.03.2018, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 - водія транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2, яка є винною особою у скоєнні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" на підставі полісу № АМ/2242755 зі строком дії з 27.11.2017 по 26.11.2018, цим полісом встановлено ліміт по майну у розмірі 100 000,00 грн. франшизу в розмірі 00,00 грн.

Отже, в даному випадку відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2, тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відтак, розмір шкоди (як оціненої так і фактично завданої) та коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 74, 76 ГПК України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Водночас, суд враховує, що Закони України "Про страхування" та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачають зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, на що також вказує Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15, проте, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при здійсненні відшкодування обов'язковим є врахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Стаття 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає визначення поняття "шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого". Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) (надалі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Так, оскільки ДТП сталося у 2018 році, а як вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 - 2012 року випуску, тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 не перевищував 7 років, слід дійти висновку, що коефіцієнт фізичного зносу не має враховуватися при розрахунку розміру страхового відшкодування.

Таким чином, у зв'язку із настанням страхового випадку, у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом автомобіля «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі фактичних витрат на суму 82 673,39 грн., приймаючи до уваги те, що розмір франшизи згідно полісу № АМ/2242755 становить 00,00 грн.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги умови договору добровільного страхування наземного транспорту № 2017/49-ТЗ від 09.06.2017, судом не приймаються доводи відповідача про ненадання позивачем експертного звіту по оцінці вартості матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу, у зв'язку із чим відповідач здійснив розрахунок фізичного зносу «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1, про що йдеться у відзиві на позов.

Окрім того, суд враховує положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закріплене зазначеним положенням право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18).

Як вбачається з довіреності №3 від 15.05.2017, позивач передало свої повноваження щодо стягнення в тому числі в судовому порядку коштів в порядку регресу Публічному акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна».

Так, в матеріалах справи міститься копія претензії Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» № 4412 від 11.05.2018 на суму 82 673, 39 грн., а тому суд приходить до висновку, що звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування виплаченого ним у із настанням описаної вище дорожньо-транспортної пригоди здійснено протягом однорічного терміну, тобто з дотриманням терміну, що визначений приписами статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з платіжного доручення № 21139 від 19.12.2018, відповідач здійснив перерахування грошових коштів в сумі 35 964,86 грн. Водночас, доказів перерахування решти страхового відшкодування в сумі 46 708,53 грн. відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду - порушені відповідачем, а отже - вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 46 708, 53 грн. є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються відповідача.

Керуючись ч.18 ст. 9 та ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 28, 29, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал" (65009, Одеська область, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 25; ) 46 708 грн. 53 коп. грошових коштів та 1 762 грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08.02.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко