ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Справа № 918/687/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

скаржника: не з'явився

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат, представник за довіреністю від 04.05.2018р.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи (ТОВ "Рівнепромекобуд"): не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп", м.Рівне

на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 27.12.18р. суддею Марачем В.В. у м.Рівному

у справі № 918/687/18

за позовом Колективного підприємства "ОЗОН", смт.Рожнятів Івано-Франківської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд", м.Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд", м.Рівне

про визнання недійсними договорів

та за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп", м.Рівне від 24.11.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.12.2018р. у справі №918/687/18 за позовом Колективного підприємства "ОЗОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд" про визнання недійсним договорів, позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" від 24.11.2018р. повернуто заявникові.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду постановленою з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає про те, що у поданій позовній заяві ТОВ "А.М.В.ГРУП" просило суд звільнити від сплати судового збору по справі №918/687/18 у звязку із тяжким матеріальним становищем. Однак ухвалою від 27.11.2018р. Господарським судом Рівненської області позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ТОВ "А.М.В.ГРУП" по справі №918/687/18 було залишено без руху та надано 10-денний термін для подачі доказу сплати судового збору. 27.12.2018р. Господарським судом Рівненської області було постановлено ухвалу в якій було ухвалено: позовну заяву і додані до неї документи повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "А.М.В.ГРУП";

- вказує те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "А.М.В.ГРУП" на момент подання позовної заяви, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до Господарського суду Рівненської області покликалось на те, що перебуває в тяжкому матеріальному становищі і не в змозі сплатити судовий збір по справі №918/687/18;

- обґрунтовує те, що відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах щодо спорів повязаних з поверненням майна. Таким чином, оскільки в позовній заяві, ТОВ "А.М.В.ГРУП", предметом спору, відповідно до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна №1В від 06.09.2018р., є нерухоме майно та його повернення до законного набувача, а саме до ТОВ "А.М.В.ГРУП", також враховуючи тяжке матеріально становище позивача, Господарський суд Рівненської області був зобовязаний звільнити ТОВ "А.М.В.ГРУП" від сплати судового збору та прийняти позовну заяву у справі №918/687/18 до розгляду.

Ухвалою Північно західного апеляційного господарського осуду від 21.01.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.12.2018р. у справі №918/687/18 та призначено справу №918/687/18 до розгляду на 12.02.2019р. об 15:00год..

Представник КП "ОЗОН" у письмовому відзиві від 07.02.2019р. на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 12.02.2019р. заперечив проти її доводів, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.12.2018р. у справі №918/687/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відсутні учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника КП "ОЗОН", проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Колективне підприємство "ОЗОН" звернулося до Господарського суд Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд" про визнання недійсними договорів.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.11.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

26.11.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп", як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом в якому просить суд змінити правовідносини між ОСОБА_2 та ТОВ "А.М.В.Груп" за попереднім договором купівлі - продажу нежитлових приміщень на правовідносини цих самих сторін, як за основним договором купівлі - продажу цих приміщень з 06.09.2018р. та визнати права ТОВ "А.М.В.Груп", як покупця, з попереднього договору купівлі - продажу нерухомого майна №1В від 06.09.2018р., як за основним договором купівлі - продажу нежитлових приміщень розташованих за адресою: м.Рівне, вул.С.Дем'янчука, буд.1-а, та м.Рівне, вул.С.Дем'янчука, буд.1А.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018р. позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" від 24.11.2018р. у справі №918/687/18 залишено без руху та надано останньому 10-денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати докази сплати судового збору.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.12.2018р. у справі №918/687/18, враховуючи те, що у встановлений судом строк позивач не усунув зазначені недоліки, позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" від 24.11.2018р. повернуто заявникові.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки позивача. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом в якому просить суд змінити правовідносини між ОСОБА_2 та ТОВ "А.М.В.Груп" за попереднім договором купівлі - продажу нежитлових приміщень на правовідносини цих самих сторін, як за основним договором купівлі - продажу цих приміщень з 06.09.2018р. та визнати права ТОВ "А.М.В.Груп", як покупця, з попереднього договору купівлі - продажу нерухомого майна №1В від 06.09.2018р., як за основним договором купівлі - продажу нежитлових приміщень розташованих за адресою: м.Рівне, вул.С.Дем'янчука, буд.1-а, та м.Рівне, вул.С.Дем'янчука, буд.1А.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" у позовній заяві просило звільнити останнє від сплати судового збору у зв'язку із тяжким матеріальним становищем.

Відповідно до п.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Також, відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" перелічено підстави звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За умовами ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з 01.01.2018р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1762,00грн..

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Згідно ч.1 ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що ТОВ "А.М.В.Груп" мало сплатити судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру окремо, а саме у розмірі 3524,00грн. (1762,00грн. х 2 = 3524,00грн.).

Пунктом 1 ч.2 ст.129 Конституції України та ст.7 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Також слід зазначити, що згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013р. у справі "ОСОБА_3 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п.31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013р. у справі "ОСОБА_3 проти України").

Отже, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати, залишати без руху позовну заяву (апеляційну скаргу) заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no.28249/95 від 19.06.2001р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно ч.2 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як вже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018р. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" у звільненні від сплати судового збору при подачі позовної заяви, позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" від 24.11.2018р. у справі №918/687/18 залишено без руху та надано останньому 10-денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати докази сплати судового збору.

В подальшому, як встановлено судом, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №594, копія ухвали Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018р. вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" 03.12.2018р.. Відтак, останнім днем на усунення недоліків позовної заяви позивачем є 13.12.2018р..

Однак, у зазначений строк Товариство з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" недоліків позовної заяви не усунуло.

У відповідності до ч.5 ст.180 ГПК України, норми якої застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Частиною 6 ст.174 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Як свідчать матеріали справи, у встановлений судом строк ТОВ "А.М.В.Груп" не усунув з недоліки позовної заяви, що є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів в порядку ч.4 ст.174 ГПК України.

Відповідно до ч.8 ст.174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для повернення позовної заяви і доданих до неї документів на підставі ч.4 ст.174 ГПК України, а тому позовну заяву і додані до неї документи слід повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп".

Крім того, на думку колегії, наведені скаржником обставини не відповідають умовам, що передбачені спеціальним Законом України "Про судовий збір", зокрема у його ч.4 ст.5, якою передбачено, щодо від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах щодо спорів, повязаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, повязаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", які б дали підстави для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A,

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.12.2018р. у справі №918/687/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп" без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А.М.В.Груп", м.Рівне залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.12.2018р. у справі №918/687/18 - без змін.

2. Справу №918/687/18 повернути до Господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" лютого 2019 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.