РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2019Справа № 910/15826/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/15826/18

За позовомПриватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "Лагода";
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа";
Простягнення 62 749,19 грн.
без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "Лагода" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" 42 245,22 грн. заборгованості з оплати вартості товару, переданого відповідачеві за договором поставки від 14.04.2010 № , 16 262,40 грн. інфляційних втрат та 3 841,57 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем грошових зобов'язань, зокрема обов'язку з своєчасної та повної оплатити поставлених та переданих йому у власність харчових продуктів.

На підтвердження заявленого позову суду було подано договір поставки з додатками і додатковими угодами до нього, протокол розбіжностей до нього, угоду про заміну сторони в договорі, видаткову накладну, з якої виник спір, акт звірки, розрахунок ціни позову, а також судові рішення у справі № 910/288/16, банківські виписки, довідки банку, претензію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/15826/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв'язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.12.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.12.2018, а саме: 01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57.

Однак, конверт з ухвалою суду від 03.12.2018 було повернуто до суду відділенням поштового зв'язку з зазначенням про те, що 12.12.2018 поштове відправлення не було вручено відповідачу, з відміткою "не знайдено".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 03.12.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом, у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з'ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

14.04.2010 Закрите акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "Лагода" (після зміни найменування - Приватне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "Лагода") в якості постачальника та Товариство з обмеженою відповідальністю "Квіза-трейд" в якості покупця уклали договір поставки № з протоколом розбіжностей.

01.10.2010 постачальник, покупець та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмеркет" уклали угоду про зміну сторони в договорі поставки № від 14.04.2010, у п. 1.1 вказується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Квіза-трейд" передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмеркет" приймає на себе права та обов'язки, покладені в договорі поставки № від 14.04.2010 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квіза-трейд".

23.02.2011 між позивач і Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" уклали додаткову угоду № 0211-2 до договору, якою внесено зміни до преамбули та ст. 13 договору в частині вірної назви сторін договору.

Сторону постачальника змінено на Приватне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "Лагода", а сторону покупця змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет".

01.10.2014 позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" уклали угоду про зміну сторони в договорі поставки № від 14.04.2010, п. 1.1 якої визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмережа", приймає на себе права та обов'язки, покладені в договорі поставки № від 14.04.2010 та додатках до нього, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет".

Предмет договору № від 14.04.2010 визначено в п. 1.1, та є наступним: постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті вказаними в специфікаціях, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати".

Згідно з п. 2.1 договору ціни на товари, що поставляються, вказуються в специфікації і товарних накладних, які з моменту їх підписання, є невід'ємною частиною договору. Ціни вказуються в національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказане в замовленні місце поставки.

Пунктом 4.1 договору визначено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в замовленні (правила Incoterms в редакції 2000 р.), тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк вказані в такому замовленні.

Згідно з п. 5.2 договору, редакція якого погоджена в протоколі розбіжностей договору, сторони погодили, що при поставці товару, покупець приймає товар по кількості, шляхом перевірки фактичної наявності товару за кількістю, вказаною в транспортній накладній. Якщо в процесі прийому товару по кількості виявляються невідповідності - сторонами оформлюється акт, і в транспортній накладній робиться відмітка "Акт додається", після чого акт прикріпляється до транспортної накладної, і є невід'ємною її частиною. За наслідками приймання товарів, покупець проставляє на транспортній накладній штамп "Товар отриманий" і розміщує ці документи на порталі. Оформлені первинні бухгалтерські документи (товарні і податкові накладні), сформовані на підставі інформації, розміщеної на порталі, а також віддрукований з порталу екземпляр транспортної накладної, постачальник передає в бухгалтерію покупця, для проставлення штампу "Накладні отримані".

12.11.2010 сторони договору оформили додаток до договору поставки № від 14.04.2010, яким п. 6.1 договору було викладено в наступній редакції: "Підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником належним чином оформлених товарних і податкових накладних, протягом 3 (трьох) календарних днів з дати поставки товару, вказаного в товарній накладній, що підтверджується проставленням штампу "Товар отриманий", покупець оплачує поставлений товар через 30 (тридцять) календарних днів з моменту його (товару) реалізації у розмірі, який розраховується по формулі: ? = Ртз - Рпдз де

? - розмір поточної оплати постачальнику за поставлений товар;

Ртз - розмір простроченої за поставлений товар, строк оплати по якому наступив;

Рцдз - розмір постійно діючої заборгованості покупця, узгоджений в додатку № 2.".

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, а останній прийняв його без зауважень та заперечень, щодо кількості, якості отриманого товару.

Суд враховує, що п. 6.1 договору не містить визначення строку виконання відповідачем обов'язку зі сплати поставленого товару, а погоджена сторонами умова, що покупець оплачує поставлений товар через 30 (тридцять) календарних днів з моменту його (товару) реалізації, не вказує на конкретну дату з якої має настати обов'язок на оплату та така дата може бути відкладена на невизначений термін.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином сторонами договору не було врегульована дата з якої розпочинається відлік строку зі спливом якого у відповідача наступає обов'язок зі сплати за поставлений товар, а тому, розглядаючи заявлений спір, суд виходить з того, що відповідач зобов'язаний сплатити за товар після його прийняти або прийняття товаророзпорядчих документів на товар.

Зазначене також передбачено ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, згідно з якою покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З позовної заяви слідує, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги поставкою товару на суму 42 645,22 грн. за видатковою накладною від 26.10.2015 № АТ-0003756, що містить відмітку про отримання, датовану 27.11.2015 і підпис уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" на штемпелі підприємства.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу укладеного сторонами договору слідує, що між ними виникли правовідносини з договору поставки, що підпадають під регулювання як загальних положень законодавства про зобов'язання, так і спеціальних норм про договір купівлі-продажу.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним, за твердженнями позивача, виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором, а саме: через несвоєчасну оплату товару, переданого йому саме за накладною від 26.10.2015 № АТ-0003756.

Дослідивши описану накладну, суд встановив, що вина містить штамп відповідача і підпис уповноваженої особи про прийняття товару вартістю 42 645,22 грн., датовані 27.11.2015.

За змістом приписів ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1-2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вказувалося вище, за висновком суду, формованим за наслідком аналізу положень договору (з урахуванням протоколу розбіжностей і додатків) та приписів чинного законодавства щодо строків виконання зобов'язань та обов'язків покупця, відповідач зобов'язаний оплатити товар за накладною з моменту його прийняття, що співпадає з датою прийняття товаророзпорядчих документів та нього, тобто 27.11.2015. А тому, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем зобов'язання з товару настав.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором на суму 42 645,22 грн. за накладною від 26.10.2015 № АТ-0003756 або ж припинення цього грошового зобов'язання в інший, передбачений законодавством спосіб.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з відзивом.

У ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву та не спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів виплати позивачу винагороди в сумі 52 425,46 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги належне виконання позивачем умов договору, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 42 645,22 грн. є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, суд приймає до уваги наявні в матеріалах справи судові рішення всіх інстанцій у справі № 910/288/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "Лагода" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" про стягнення заборгованості за цим самим договором постави від 14.04.2010 № , враховує, що провадження у справі було припинено з огляду на відсутність предмету спору (зобов'язання відповідача припинилися частково у зв'язку з виконанням, частково внаслідок заліку однорідних вимог). На переконання суду, припинення провадження у справі зі спору між тими ж сторонами, який вник з того самого договору не є процесуальною перешкодою для вирішення по суті та задоволення заявленого позову, оскільки стягнення за саме накладною від 26.10.2015 № АТ-0003756 не охоплювалося предметом розгляду судів в межах справи № 910/288/16.

Крім суми основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача 3 841,57 грн. 3 % річних та 16 262,40 грн. інфляційної складової боргу, що нараховані за період з 19.11.2015 по 19.11.2017.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладені норми законодавства та договору, враховуючи факт прострочення відповідача за договором і описаною вище накладною на поставку, позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до уточненого розрахунку, проведеного судом, розмір 3 % річних за період прострочення з 27.11.2015 по 27.11.2018 становить 3 817,04 грн., розмір інфляційних втрат 17 087,11 грн.

Оскільки суд не наділений повноваженнями виходу за межі позовних вимог, позов в частині стягнення інфляційних втрат задовольняється відповідно до розрахунку позивача, в частині стягнення 3 % річних - за розрахунком суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задовольняються частково, а тому судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 166, 178, 73-80, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57, ідентифікаційний код 36387249) на користь Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "Лагода" (09200, Київська обл., Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Став'янка, 99, ідентифікаційний код 32967502) 42 644 (сорок дві тисячі шістсот сорок чотири) грн. 22 коп. боргу, 3 817 (три тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 04 коп. 3 % річних, 16 262 (шістнадцять тисяч двісті шістдесят дві) грн. 40 коп. інфляційних втрат та 1 760 (одну тисячу сімсот шістдесят) 75 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко