ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа№ 920/42/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 29.01.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик»

на рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2018 (повний текст складено 12.11.2018)

у справі №920/42/18 (суддя Спиридонова Н.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик»

до 1) Фізичної особи-підприємця Чирко Світлани Олексіївни;

2) Фізичної особи-підприємця Коренчука Євгена Анатолійовича

про стягнення 17 261,47 грн. на підставі договору поставки № 1033 від 30.03.2015

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом (із урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 04.04.2018 та 20.04.2018; том 1, а.с.116-125) до Фізичної особи-підприємця Чирко Світлани Олексіївни (далі, відповідач-1 або ФОП Чирко С.О.) та Фізичної особи-підприємця Коренчука Євгена Анатолійовича (далі, відповідач-2 або ФОП Коренчук Є.А.) про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованості в сумі 16 697,25 грн., з яких: 10 743,10 грн. основний борг, 901,62 грн. 3% річних, 5 052,53 грн. інфляційне збільшення суми боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов Договору поставки №1033 від 30.03.2015 з оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.11.2018 у справі №920/42/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» на користь Фізичної особи-підприємця Чирко Світлани Олексіївни витрати на оплату вартості експертизи в сумі 2 250,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки позивач не довів за допомогою належних допустимих, достовірних та достатніх доказів факту отримання першим відповідачем товару на підставі видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, за договором поставки, у зв'язку з чим у першого відповідача не виник обов'язок здійснити оплату товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2018 у справі №920/42/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- судом першої інстанції не надано правову оцінку Договору поруки та тому факту, що відповідач-1 визнавав факт укладення цього договору, яким поручитель (відповідач-2) поручився перед кредитором (позивачем) за виконання відповідачем-1 обов'язку зі сплати заборгованості за договором поставки у сумі 45 443,10 грн.

- на підтвердження факту існування договірних відносин із відповідачем-1 у справі позивачем було надано до суду докази, що свідчать про періодичні поставки товару відповідачу-1 протягом усього строку дії договору поставки №1033 від 30.03.2018 (видаткові накладні, які оплачувалися відповідачем-1);

- відсутність (неспівпадіння) підпису однієї із сторін договору на ньому не має наслідком недійсності самого договору, якщо такий правочин в подальшому було схвалено стороною;

- надані позивачем до матеріалів справи копії видаткових накладних оформлені належним чином, містять всі необхідні обов'язкові реквізити, фіксують та підтверджують господарські операції. У свою чергу, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» у справі №920/42/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» на рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2018 у справі №920/42/18, встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.01.2019.

10.01.2019 від відповідача-1 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вона просила суд у її задоволенні відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін. Відповідач-1 у відзиві зазначила, що нею договір поставки №1033 від 20.03.2015 не укладався, не підписувався, що підтверджується висновком експерта, наданим за результати проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи; доказів отримання товарів від позивача, за якими відсутня оплата, саме відповідачем-1, або уповноваженою ним особою, за спірними видатковими накладними позивачем не надано; всі замовлення насправді робилися для ФОП Коренчук Є.А., ним сплачувалась заборгованість, а відповідач-1 довідалася про наявність замовлення та заборгованості по ній лише коли її запросили підписати договір поруки із відповідачем-2, що зобов'язувався сплатити заборгованість.

Представники відповідачів у судове засідання, призначене на 29.01.2019, не з'явилися.

Відповідач-1 у відзиві просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач-2 про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи клопотання відповідача-1 про розгляд справи у її відсутність, а також те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача-2 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, позов (із урахування заяв про уточнення позовних вимог) задовольнити.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» та Фізичною особою-підприємцем Чирко Світланою Олексіївною укладено Договір поставки № 1033 (далі, Договір), предметом якого була поставка алкогольних напоїв узгодженими партіями, які відповідач-1 мав приймати і оплачувати згідно умов договору.

Згідно пункту 1.1. Договору позивач зобов'язувався передавати у власність відповідача-1 алкогольні напої (далі - товар), а відповідач-1 зобов'язувався приймати і оплачувати товар в порядку, визначеному умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 3.2. Договору постачальник зобов'язаний поставити покупцю товар за адресою, яка зазначена в його замовленні, а також в засвідчених покупцем копіях ліцензій як місце здійснення діяльності, або за адресою, яка зазначена в засвідчених покупцем копіях довідок про внесення місць зберігання алкоголю до Єдиного державного реєстру.

Постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення. Покупець має право здійснити замовлення в усній формі або за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв'язку (пункт 3.3. Договору).

Позивач стверджував, що на виконання умов Договору ним здійснювалась поставка товарів відповідачу-1 за видатковими накладними: №35851/34208 від 15.09.2016 на суму 15 119,76 грн., №35850/34207 від 15.09.2016 на суму 20 594,40 грн. та №38181/36519 від 30.09.2016 на суму 1 404,72 грн., проте в порушення умов зазначеного договору відповідач-1 не в повному обсязі розрахувався за товар, який отримав за вищевказаними видатковими накладними, і станом на 28.12.2017 заборгованість першого відповідача перед позивачем за отриманий товар складає 11 243,10 грн.

23.04.2018 представником позивача було подано до суду першої інстанції клопотання б/н від 20.04.2018 (вх. №3204 від 23.04.2018), в якому представник позивача просить суд вважати уточнену суму позовних вимог - 16697,25 грн., у зв'язку з частковим погашенням відповідачем-1 заборгованості в сумі 500,00 грн.

Крім наведеного, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем-1 грошового зобов'язання, позивач вимагає стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь індекс інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Таким чином, як зазначає позивач, станом на 20.04.2018 заборгованість першого відповідача перед позивачем складає 16 697,25 грн., з яких: 10 743,10 грн. - основний борг, 901,62 грн. - 3 % річних, 5 052,53 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, відповідно до наданих позивачем розрахунків.

У позовній заяві позивач вказує про те, що в якості забезпечення виконання зобов'язання відповідача-1 перед позивачем, між позивачем та відповідачами укладено договір поруки б/н від 14.04.2017, відповідно до якого відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання обов'язків відповідача-1 за договором поставки №1033 від 20.03.2015, а саме - зі сплати заборгованості у сумі 45 443,10 грн. (пункти 1.1, 2.1 договору поруки).

Позивач наголошує на порушенні його прав відповідачем-1 у зв'язку з неналежним виконанням останнім умов договору поставки №1033 від 20.03.2015 щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого за видатковими накладними №35850/34207 від 15.09.2016, №38181/36519 від 30.09.2018 та №35851/34208 від 15.09.2016 товару та, посилаючись на вимоги статей 543, 553, 554 Цивільного кодексу України, вважає, що достатнім способом захисту його прав буде стягнення з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованості в загальній сумі 16 697,25 грн.

Відповідач-1, у свою чергу, заперечує факт отримання від позивача товару за вищезазначеними накладними та заперечує факт укладення (підписання) між ним та позивачем Договору поставки №1033 від 20.03.2015.

Як вбачається із матеріалів справи, за клопотанням відповідача-1 під час розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою від 23.04.2018 у справі №920/42/18 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Сумському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

На вирішення судовому експерту поставлено наступне питання: «чи виконано підпис від імені Чирко Світлани Олексіївни у пункті «Реквізити Сторін», що знаходиться під пунктом 9.9 договору поставки № 1033 від 20.03.2015 у стовпчику «Покупець» під стрічкою «Свідоцтво платника ПДВ №_______» навпроти слів «Чирко С.О.» цією особою чи іншою особою?».

Відповідно до висновку експерта №19/119/6-6/89е від 21.08.2018, підпис від імені Чирко Світлани Олексіївни у пункті «Реквізити Сторін», що знаходиться під пунктом 9.9. договору поставки № 1033 від 20.03.2015 у стовпчику «Покупець» під стрічкою «Свідоцтво платника ПДВ №___» навпроти слів «Чирко С.О.», виконаний не Чирко Світланою Олексіївною, а іншою особою, згідно зразків, наданих на дослідження.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги вищевказані висновки експерта, дійшов висновку про відсутність між позивачем та відповідачем-1 договірних відносин та про те, що між позивачем та відповідачем-1 склалися відносини із поставки за видатковими накладними №35850/34207 від 15.09.2016, №38181/36519 від 30.09.2018 та №35851/34208 від 15.09.2016.

Водночас, місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірні видаткові накладні не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не місять даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а тому не можуть бути належним доказом на підтвердження отримання товару відповідачем. Крім того, позивачем не надано суду довіреності, що підтверджує повноваження особи на отримання товару.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає зазначені висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зобов'язання, відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України та частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України можуть виникати, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Оцінюючи доводи сторін щодо наявності між сторонами підписаного Договору поставки №1033 від 20.03.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується сторонами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Виходячи із системного аналізу чинного законодавства, у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах.

Судом встановлено, що зі сторони позивача (постачальника) Договір поставки №1033 від 20.03.2015 підписаний ОСОБА_5 та скріплений печаткою ТОВ «Баядера Логістик».

У графі покупець значиться Чирко С.О. і навпроти її ініціалів міститься підпис.

Водночас, як уже зазначалося вище, згідно висновку експерта №19/119/6-6/89е від 21.08.2018 підпис від імені Чирко Світлани Олексіївни у стовпчику «Покупець» навпроти слів «Чирко С.О.», виконаний не Чирко Світланою Олексіївною.

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Так, приписами статті 241 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. У свою чергу настання передбачених статтею 241 Цивільного кодексу України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Таким чином, господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Колегія суддів зазначає, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт виникнення у сторін цивільних прав та обов'язків на підставі вказаного Договору поставки, про що свідчать дії відповідача-1, які вказують про наступне схвалення даного правочину зі сторони ФОП Чирко С.О.

Так, на підтвердження факту існування договірних відносин із відповідачем-1 у справі позивачем було надано до суду докази, що свідчать про періодичні поставки товару відповідачу-1 протягом усього строку дії договору №1033 від 20.03.2015, а саме видаткові накладні за період з квітня 2015 року по травень 2017 року (том 2, а.с. 43-132), у яких як підстава поставки вказано: «Договір №1033 від 20.03.15».

Так, у період дії вказаного Договору позивачем поставлялись товари, а відповідачем-1 здійснювались оплати за отриманий товар в порядку та строки, що були визначені у вказаному договорі, що відповідачем-1 не спростовано. Доказів на підтвердження факту укладення між сторонами у цей період інших договорів матеріали справи не містять.

За всіма адресами, за якими поставлявся товар, відповідач мав ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що підтверджується копіями ліцензій, які додані до відповіді на відзив на позовну заяву (том 1, а.с. 71-74).

Також, у якості забезпечення виконання зобов'язання відповідача-1 перед ТОВ «Баядера Логістик», між ТОВ «Баядера Логістик», відповідачем-1 та Фізичною особою - підприємцем Коренчук Євгеном Анатолійовичем (відповідачем-2) було укладено Договір поруки б/н від 14.04.2017, за яким відповідач-2 поручався перед позивачем за виконання обов'язків відповідача-1 за Договором поставки №1033 від 20.03.2015, а саме - зі сплати заборгованості у сумі 45 443,10 грн. (п. 1.1., 2.1. Договору поруки). Вказана сума заборгованості (45 443,10 грн.), як зазначив позивач та не спростовано відповідачем-1, рахувалася за останнім станом на 14.04.2017, тобто на момент укладення договору поруки. Наявність укладеного Договору поруки б/н від 14.04.2017 відповідачем-1 не заперечувалась.

Вказані обставини свідчать про наступне схвалення відповідачем-1 Договору поставки №1033 від 30.03.2018, що, в свою чергу, робить його дійсним з моменту укладення. Отже, невідповідність підпису ФОП Чирко С.О. на Договорі поставки, що встановлено висновком експерта, за встановлених обставин справи, не спростовує того факту, що правовідносини між сторонами у спірний період виникли саме на підставі Договору поставки №1033 від 20.03.2015.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність між сторонами договірних відносин, не врахував при цьому усі наявні у матеріалах справи докази, та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно пункту 4.1. Договору найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на товар.

Ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній на товар (пункт 5.2. Договору).

Загальну сума договору дорівнює загальній вартості товару, який постачальник поставив покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних на товар.

Пунктом 3.4. Договору поставки передбачено, що підпис уповноваженого представника першого відповідача в накладній на товар засвідчує, що товар прийнятий першим відповідачем від позивача за кількістю та за якістю.

Згідно з пунктом 3.6. Договору поставки відповідач-1 до моменту першої поставки зобов'язаний надати позивачеві повідомлення зі зразками підписів осіб, уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразками печаток (штампів). Підпис особи, уповноваженої приймати товар на товаросупроводжувальних документах, зразок якого є у повідомленні наданому першим відповідачем, вважається достатнім доказом того, що товар прийнятий уповноваженою особою першого відповідача, без необхідності завірення такого підпису печаткою (штампом). Наявність на товаросупроводжувальних документах печатки (штампу), зразки яких було попередньо надано першим відповідачем, є належним доказом того, що товар прийнятий уповноваженою особою першого відповідача, навіть якщо зразок підпису особи зазначений у повідомленні не збігається з тим, який наявний на товаросупроводжувальних документах. У випадку, якщо зразок підпису та (або) зразок печатки (штампу) на накладній не збігається зі зразками підписів та (або) зразками печаток (штампів) наданих першим відповідачем позивачеві у повідомленні, про те такий підпис (печатка, штамп) наявний на накладних, що були оплачені першим відповідачем раніше, то вважається, що товар прийнятий уповноваженою особою відповідача-1.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 6.1. Договору відповідач-1 повинен здійснити оплату за отриманий товар протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або і іншому, узгодженому сторонами, порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Датою оплати покупцем вартості отриманого від постачальника товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника (пункт 6.2. Договору).

Згідно пункту 6.4. Договору якщо покупець при здійсненні оплати товару не вказує номер накладної, за яку здійснюється розрахунок, постачальник має право здійснити зарахування грошових коштів як оплату за накладні, строк оплати по яких настав раніше.

Предметом спору в даній справі, як уже зазначалося вище, є стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар згідно з видатковими накладними №35851/34208 від 15.09.2016 на суму 15 119,76 грн., №35850/34207 від 15.09.2016 на суму 20 594,40 грн. та №38181/36519 від 30.09.2016 на суму 1 404,72 грн.

Як стверджує позивач, відповідачем-1, не оплачено товар за вказаними видатковими накладними на загальну суму 16 697,25 грн.

Відповідач-1, у свою чергу, заперечує факт отримання ним від позивача товару за видатковими накладними №35851/34208 від 15.09.2016 на суму 15 119,76 грн., №35850/34207 від 15.09.2016 на суму 20 594,40 грн. та №38181/36519 від 30.09.2016 на суму 1 404,72 грн. з огляду на те, що дані видаткові накладні не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідач-1 наголошує, що накладні №35850/34207 та №38181/36519 містять печатку, схожу на ту, що має ФОП Чирко С.О., а накладна №34208 взагалі не містить печатки, підписана особою, що раніше не підписувала накладні та не збігається з ними і не відповідає умовам достатнього доказу отримання товару згідно пункту 3.6. Договору.

Колегія суддів, оцінивши вказані доводи відповідача-1 щодо невідповідності спірних накладних вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановила наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (тут і надалі у редакції, чинній станом на дати здійснення спірних поставок) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару.

Згідно пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Зі спірних видаткових накладних №35850/34207 від 15.09.2016 та №38181/36519 від 30.09.2016 вбачається, що зі сторони відповідача-1 товар був отриманий, що підтверджується підписами на накладних, завірених печаткою ФОП Чирко С.О.

При цьому, посилання відповідача-1 на те, що вказана печатка лише схожа на ту, що має ФОП Чирко С.О., не підтверджені з її сторони жодними належними та допустимими доказами.

Відповідач-1, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, в тому числі за засвідчення видаткових накладних.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі скаржника.

Отже, відтиск печатки ФОП Чирко С.О., наявний на первинних документах, якими є видаткові накладні №35850/34207 від 15.09.2016 та №38181/36519 від 30.09.2016, є свідченням участі відповідача-1 у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару від позивача).

Також, колегія суддів звертає увагу, що особою, яка прийняла товар за накладною №35850/34207 у останній значиться Науменко (підпис вказаної особи наявний на накладній). Вказаною особою, як вбачається із матеріалів справи, раніше був прийнятий товар за накладною №10028/9522 від 12.03.2016 (том 2, а.с. 110), яка, як не заперечувалось відповідачем-1, була оплачена. Зазначене, з огляду на положення пункту 3.6. Договору, також підтверджує, що товар згідно видаткової накладної №35850/34207 був прийнятий відповідачем-1.

Водночас, факт отримання відповідачем-1 товару за вказаними накладними, а також за спірною накладною №35851/34208 від 15.09.2016, підтверджується здійсненими відповідачем-1 частковими оплатами, на підтвердження чого позивачем надані прибуткові касові ордери №20705 від 17.10.2016, №20911 від 19.10.2016, №21053 від 20.10.2016, №21421 від 24.10.2016, №8338 від 25.05.2017, №10925 від 05.07.2017, №12972 від 01.08.2017, №18406 від 03.11.2017 на загальну суму 25 875,78 грн. (том 1, а.с. 75-78), що також свідчить про обізнаність відповідача-1 щодо Договору та поставки товару за вказаними накладними.

Наведене вище у сукупності свідчить про те, що наявні у матеріалах справи видаткові накладні є первинними документами бухгалтерського обліку, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин, виконання позивачем зобов'язань з поставки товару за спірними видатковими накладними.

Водночас, колегія суддів зазначає, що передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку і тягне за собою відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення, але не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі/повернення або прийняття товарів.

Отже, наведені видаткові накладні на загальну суму 37 118,88 грн. приймаються судом у якості належних та допустимих доказів у справі, які підтверджують факт поставки позивачем товару на вказану суму та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості та якості.

Строк виконання зобов'язань із оплати за вказаними видатковими накладними, враховуючи положення пункту 6.1. Договору, є таким, що настав, а саме: за видатковими накладними №35851/34208 та №35850/34207 від 15.09.2016 - 07.10.2016, а за видатковою накладною №38181/36519 від 30.09.2016 - 22.10.2016.

У свою чергу, факт наявності у відповідача-1 основної заборгованості за вказаними видатковими накладними у розмірі 10 743,10 грн. (37 118,88 грн. - 25 875,78 грн. (часткова оплата згідно прибуткових ордерів) - 500,00 грн. (оплата згідно платіжного доручення №2 PL430194 від 05.04.2018 після відкриття провадження за позовною заявою), яка заявлена позивачем до стягнення, відповідачем-1 не спростований.

Сплату вказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Відтак, факт наявності основної заборгованості у розмірі 10 743,10 грн. позивачем доведений, а позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими.

Твердження скаржника із приводу того, що всі замовлення насправді робилися для ФОП Коренчук Є.А., і саме ним сплачувалась заборгованість, а відповідач-1 довідалася про наявність замовлення та заборгованості по ній лише коли її запросили підписати договір поруки із відповідачем-2, що зобов'язувався сплатити заборгованість, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не підтверджуються жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З огляду на порушення відповідачем-1 зобов'язання за Договором, позивач заявив до стягнення 901,62 грн. - 3 % річних, 5 052,53 грн. - інфляційних втрат, відповідно до наданих позивачем до заяви про уточнення позовних вимог розрахунків (том 1, а.с. 121-122).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач добровільно не сплатив заборгованість за поставлений товар згідно зазначених вище спірних видаткових накладних в сумі 10 743,10 грн.

Таким чином, дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача з урахуванням приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а саме розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, та здійснивши перевірку за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», колегія суддів вважає, що позивач вірно визначив періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат щодо кожної окремої видаткової накладної з урахуванням проведених відповідачем-1 часткових оплат, та арифметично вірно визначив розмір 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення 901,62 грн. 3 % річних та 5 052,53 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позов про солідарне стягнення заборгованості у даній справі пред'явлений позивачем до відповідача-1, як боржника за Договором поставки №1033 від 20.03.2015, та відповідача-2 як поручителя боржника за Договором поруки б/н від 14.04.2017.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до змісту статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Із метою забезпечення виконання зобов'язання за Договором поставки №1033 від 20.03.2015, між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений Договір поруки б/н від 14.04.2017 (далі, Договір поруки), згідно якого відповідач-2 зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань відповідача-1 з оплати заборгованості у сумі 45 443,10 грн., що виникла за Договором поставки №1033 від 20.03.2015.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (стаття 553 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на зазначене, оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем-1 (боржником) або відповідачем-2 (поручителем) заборгованості за отриманий згідно спірних накладних товар та нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції вимогу про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості визнає такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Усі інші доводи та міркування сторін, викладені у заявах по суті спору, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача, а рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2018 у даній справі таким, що підлягає скасуванню повністю з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у даній справі у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» на рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2018 у справі №920/42/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2018 у справі №920/42/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чирко Світлани Олексіївни (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) та Фізичної особи-підприємця Коренчука Євгенія Анатолійовича (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (02088, м. Київ, вул. Є. Харченка, буд. 42, ідентифікаційний код 35871504) заборгованість в сумі

16 697,25 грн., з яких: 10 743,10 грн. - основний борг, 901,62 грн. - 3 % річних, 5 052,53 грн. - інфляційні втрати.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чирко Світлани Олексіївни (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (02088, м. Київ, вул. Є. Харченка, буд. 42, ідентифікаційний код 35871504) 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. судового збору за подання позовної заяви та 1 321 (одну тисячу триста двадцять одну) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути Фізичної особи-підприємця Коренчука Євгенія Анатолійовича (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (02088, м. Київ, вул. Є. Харченка, буд. 42, ідентифікаційний код 35871504) 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. судового збору за подання позовної заяви та 1 321 (одну тисячу триста двадцять одну) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду Сумської області відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №920/42/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.02.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко