СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. Справа № 913/99/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Сіверін В.І.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Зеленський І.В. особисто

Сніжко Р.В.

відповідача - Фоменко М.Д.

Класс Я.В.

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область (вх. № 354Л) на рішення господарського суду Луганської області від 18.06.2018 у справі № 913/99/18 (повний текст якого складено 27.06.2018 в приміщенні зазначеного суду суддею Корнієнко В.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Зеленського Івана Васильовича, смт. Новопсков Луганської області

до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, смт. Новопсков Луганської області

про визнання договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди укладеною

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року ФОП Зеленський І.В. звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про визнання поновленим договору оренди землі від 07.10.2011 (державна реєстрація від 10.02.2012 за № 00951), площею 11,9 га, в тому числі сіножаті: 11,9 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:007:0055, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області;

- про визнання укладеною між ФОП Зеленським І.В. та Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 07.10.2011 (державна реєстрація від 10.02.2012 за № 00951), площею 11,9 га, в тому числі сіножаті: 11,9 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:007:0055, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області в редакції позивача.

Рішенням господарського суду Луганської області від 18.06.2018 по справі №913/99/18 позов задоволено повністю; визнано поновленим договір оренди землі від 07.10.2011 (державна реєстрація від 10.02.2012 за № 00951), площею 11,9 га, в тому числі сіножаті: 11,9 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:007:0055, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області; визнано укладеною між фізичною особою-підприємцем Зеленським Іваном Васильовичем та Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 07.10.2011 (державна реєстрація від 10.02.2012 за № 00951), площею 11,9 га, в тому числі сіножаті: 11,9 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:007:0055, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області, на тих самих умовах та на той самий строк, в редакції позивача; стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на судовий збір в сумі 3524 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області у липні 2018 звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 18.06.2018 по справі №913/99/18 скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення невірно застосовані норми матеріального права, а саме положення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», відповідно до якої для поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Так, апелянт зазначає, по-перше, орендар використовує спірну земельну ділянку не за її цільовим призначення, по-друге, наявне заперечення орендодавця щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою, а саме листом від 10.11.2017 відповідач повідомив позивачу про припинення договору оренди землі від 10.02.2012.

Пізніше наказом від 05.01.2018 № 7-сг відповідач припинив спірний договір оренди землі.

Також відповідач зазначає, що позивач не скористався своїм переважним правом на укладання договору на новий строк, оскільки не направив відповідачеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 24.09.2018 поновлено апелянту процесуальний строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено строк до 09.10.2018 для подання відзиву. Розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Луганській області на рішення господарського суду Луганської області від 18.06.2018 у справі № 913/99/18 призначено на 07.11.2018.

Позивачем надано 11.10.2018 відзив (вх. №60) на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. Так, позивач зазначає, що його дії, а саме продовження користування земельною ділянкою та внесення ним орендної плати після закінчення строку дії договору, свідчить про намір позивача скористатися переважним правом та поновити договір оренди землі, строк якого закінчився, що є підставою для визнання за ним права на поновлення договору оренди земельної ділянки від 07.10.2011, та визнання додаткової угоди укладеною.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 прийнято дану справу до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено до розгляду на 21.11.2018.

Відповідачем 02.11.2018 подані заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що виходячи з того, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» містить дві окремі правові підстави реалізації орендарем свого переважного права на поновлення договору оренди землі, вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки є різними за своєю правовою природою, механізмом застосування та правовими наслідками.

Отже, якщо орендар, маючи на меті реалізацію свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ініціював перед орендодавцем питання про таке поновлення, скористувався правовим механізмом ч. ч. 1-5 статті 33 Закону, то ч. 6 вказаної статті не може бути застосована до таких правовідносин, оскільки: 1) не передбачене звернення орендаря до орендодавця; 2) переговори сторін щодо зміни (за необхідності) істотних умов не проводяться.

Просив апеляційний суд звернути увагу на те, що всі листи, що були додані позивачем до позовної заяви та прийняті судом першої інстанції, як доказ звернення до відповідача, підтверджують той факт, що позивач ініціював переговори сторін щодо зміни істотних умов договору.

Також, відповідач зазначає, що позивач неналежно виконував обов'язки орендаря по спірному договору продовж дії договору оренди землі, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Луганській області від 12.102.017 № ДК/169/АП/09/01/-17, у зв'язку з чим, відповідач не бажав укладати з позивачем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Позивач в своєму відзиві на апеляційну скаргу наголошує про зміну істотних умов договору, а саме зазначив, що після визнання поновлення договору оренди земельної ділянки готовий розглянути питання встановлення орендної плати на рівні рекомендованих 7 %. В свою чергу, матеріально-правовою підставою свого позову позивач обрав частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 05.12.2018.

03.12.2018 відповідачем подані додаткові пояснення.

05.12.2018 позивачем подані пояснення в обґрунтування своєї позиції у справі, в яких він повідомив, що 23.10.2017 державним інспектором було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення № 172-ДК/0030По/08/01/-17, якою гр. Зеленського І.В. визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 54 КУПАП та накладено адміністративне стягнення. В свою чергу, як зазначає, позивач під час складання процесуальних документів по результатам проведення перевірочних заходів державним інспектором було допущено формальні помилки, про зазначено у постанові Новопсковського районного суду Луганської області від 06.12.2017 у справі № 420/1796/17, якою скасовано постанову державного інспектора № 172-ДК/0030По/08/01/-17 від 23.10.2017 про притягнення Зеленського І.В. до адміністративної відповідальності за ст. 54 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 р. у справі № 420/1796/17 залишено без змін.

В свою чергу, відповідач зазначив, що зазначена постанова не спростовує обставини порушення договору і вимоги закону щодо цільового призначення землі, оскільки в ній не спростовано факту оброблення сіножатей.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13.12.2018) оголошено про перерву до 20.12.2018.

20.12.2018 відповідачем надані додаткові пояснення в обґрунтування своєї позиції у справі, в яких він зазначив, що Новопсковським районним судом було досліджено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.10.2017 № ДК/169/АП/09/01/-17, яким встановлено факт вчинення правопорушення, та виявлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 11,9 га (кадастровий номер :12:007:0055) із цільовим призначенням землі - сіножаті, на момент перевірки знаходиться в обробленому стані та засіяна сільськогосподарською культурою - озимою пшеницею.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2019 оголошено про перерву до 21.01.2019.

21.01.2019 відповідачем надані додаткові пояснення в обґрунтування своєї позиції у справі.

21.01.2019 позивачем подані додаткові пояснення, в яких він зазначає, що акти дотримання вимог земельного законодавства не є належним доказом по справі, оскільки містять неправдиву інформацію щодо того, що спірна земельна ділянка засіяна озимою пшеницею, що підтверджується актом № 180 від 13.04.2018, складеним комісією в складі голови Можняківської сільської ради, землевпорядника Можняківської сільської ради в присутності гр. Зеленського І.В., в якому зазначено про те, що спірна земельна ділянка не засіяна сільськогосподарською культурою. Крім того, просив залучити до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_5, в якій зазначено, що спірна земельна ділянка не засіяна. В свою чергу, зазначив, що дана заява не була подана до суду першої інстанції, оскільки 17.04.2018 позивачем було подано до суду першої інстанції акт обстеження від 13.04.2018 земельних ділянок, в складання та підписання якого брав участь землеврядник (свідок) ОСОБА_5

Представник відповідача заперечував проти доручення даного доказу до матеріалів справи.

Розглянувши клопотання про залучення доказу, колегія суддів зазначає, що не може прийняти дану заяву свідка в якості допустимого доказу, оскільки відповідно ч. 4 ст. 88 ГПК України заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Між тим, колегією суддів встановлено, що позивачем не надано доказів неможливості подання даного доказу до суду першої інстанції.

В судовому засіданні 21.01.2019 позивачем подано клопотання про призначення комплексної судової екологічно-ґрунтознавчої експертизи, проведення якої позивач просив доручити Незалежному інституту судових експертиз у м. Києві. На розгляд експертизи поставити наступне питання:

- Чи була засіяна земельна ділянка площею 11,9 га., в тому числі сіножаті: 11,9 га., кадастровий номер земельної ділянки: :12:007:0055, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області у період з жовтня 2017 року по травень 2018 року сільськогосподарською культурою - озимою пшеницею.

В обґрунтування клопотання про призначення комплексної судової екологічно-ґрунтознавчої експертизи позивач, зокрема, зазначає, що матеріали справи містять протилежні докази того, чи була на момент листопада - квітня засіяна спірна земельна ділянка.

Колегія суддів розглянувши вищезазначене клопотання, відмовила в його задоволенні, посилаючись на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Колегія суддів зазначає, що, по-перше, відповідно до п. 1.6. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції.

Заявником не було зазначено мотивів, у відповідності до яких зазначену експертизу повинно бути доручено саме Незалежному інституту судових експертиз у м. Києві, а не Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз, регіональне обслуговування якого відповідно до вищезазначеної Інструкції є Донецька та Луганська область, із розташуванням у м. Слов'янськ.

По-друге, колегія суддів зазначає, що запропоноване позивачем питання не відповідає як завданням ґрунтознавчої експертизи, так і орієнтовному переліку питань, викладених в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 08.10.98 № 53/5.

В силу викладеного, ухвалою від 21.01.2019 колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання позивача про призначення комплексної судової екологічно-ґрунтознавчої експертизи.

21.01.2019 відповідач звернувся до суду з клопотанням про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_6

Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, вирішила у його задоволенні відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява свідка ОСОБА_6, то і обставин, які суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти колегією суддів не встановлено, в зв'язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав здійснювати виклик свідка.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 оголошено про перерву до 04.02.2019.

Відповідачем 04.02.2019 були надані заперечення на додаткові пояснення позивача.

В судове засідання, призначене на 04.02.2019 представник третьої особи не з'явився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї , поясненнях доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження голови Новопсковської районної державної адміністрації від 17.05.2011 № 190 між Новопсковською районною державною адміністрацією (третьою особою у справі) та ФОП Зеленським І.В. (позивачем) укладено договір оренди землі від 07.10.2011, державна реєстрація від 10.02.2012 № 00951 (далі - договір).

Згідно вказаному договору, Новопсковська райдержадміністрація передала ФОП Зеленському І.В. в оренду на 5 років земельну ділянку площею 11,9 га в тому числі сіножаті: 11,9 га. сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах Можняківської сільської ради (землі запасу).

Відповідач листом-повідомленням від 14.01.2016 № ДС-31-12-7777.5-183/18-16 «Про перегляд строку дії договору оренди та розмір орендної плати земель сільськогосподарського призначення державної власності» повідомив позивача про необхідність внесення змін у договір оренди землі від 07.10.2011, державна реєстрація від 10.02.2012 № 00951, зокрема, встановити строк дії договору до 7 років та встановити річну орендну плату у розмірі 8 % нормативно грошової оцінки (а.с. 18).

Відповідно до пояснень відповідача, даний лист є листом інформативного характеру та направлений орендареві для приведення договору у відповідність до чинного на той час законодавства.

Крім того, вказаним листом-повідомленням відповідач запропонував позивачу надати до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та технічну документацію про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки.

Пунктом 8 договору встановлено, що договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір оренди землі зареєстрований 10.02.2012, відповідно, строк його дії припиняється 10.02.2017.

16.12.2016 позивач листом від 14.12.2016 звернувся до відповідача з проханням внести зміни до договору: встановити строк дії договору 7 років та встановити річну орендну плату у розмірі 8 % нормативно грошової оцінки (а.с. 25). В додатку до листа ним були подані копія договору оренди землі, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копія рішення Новопсковської районної ради № 9/10 від 04.11.2016, копія витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, копія паспорта та коду, акт визначення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, схему розміщення земельної ділянки, кадастровий план.

Проект додаткової угоди разом із листом не подавався.

Одночасно позивач просив прийняти матеріали для внесення змін до договору: копію витягу з Держаного земельного кадастру, копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, копію договору та інш.

Відповідач одержав вказаний лист та матеріали позивача 16.12.2016, що підтверджується відповідною відміткою на листі позивача (а.с. 25).

Відповідач відповіді на вказаний лист позивачу не надав. З пояснень представників відповідача випливає, що відповідач не міг надати відповіді, оскільки позивачем разом із листом від 14.12.2016 не направлялось проекту додаткової угоди до договору оренди землі.

Листом від 06.02.2017 позивач повторно звернувся до відповідача з проханням укласти додаткову угоду до договору (встановити орендну плату у розмірі 8 % нормативно грошової оцінки терміном на 7 років) та додав до даного листа копію договору оренди землі, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію рішення Новопсковської районної ради № 9/10 від 04.11.2016, копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, копію паспорта та коду, акт визначення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, схему розміщення земельної ділянки, кадастровий план.

04.11.2017 позивач втретє звернувся до відповідача з листом - повідомленням про поновлення договору оренди землі та додав до даного листа оригінал двох примірників додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Однак, позивач не подав суду доказів надсилання (вручення) відповідачу вказаного листа. Відповідач факт одержання цього листа заперечує. Тому, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги обставини вказані позивачем.

Листом (Запит щодо надання інформації) від 14.06.2017 позивач звернувся до відповідача та просив надати йому інформацію щодо стану підписання додаткової угоди про поновлення договору; у цьому листі позивач вказує, що додаткова угода була надана для підписання відповідачу 14.12.2016 (а.с. 42).

У зазначеному листі позивач також повідомив відповідача про те, що він продовжує користуватися земельною ділянкою, сплачує орендну плату, однак, додаткова угода не підписана.

В подальшому листом-повідомленням від 04.11.2017 позивач надіслав відповідачу оригінал двох примірників додаткової угоди до договору та просив відповідача підписати додаткову угоду про поновлення договору на тих же самих умовах на той же самий строк (а.с. 44-46).

Листом від 10.11.2017 орендодавець (відповідач) заперечив щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою, а саме повідомив позивача про припинення договірних відносин у зв'язку з закінченням терміну договору оренди землі.

В подальшому наказом від 05.01.2018 № 7-сг відповідач припинив дію договору та повернув земельну ділянку, яка є предметом договору, до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення (а.с. 101).

Вирішуючи даний спір по суті, колегія суддів опирається на наступне.

У своїх письмових поясненнях, а також усних поясненнях у судовому засіданні, позивач та його представники неодноразово наполягали на тому, що обрали спосіб захисту, який ґрунтується на приписах ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

За змістом ч.6 - 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (частина 7). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржена в суді (частина 8).

Оцінюючи рішення місцевого господарського суду на відповідність наведеній нормі, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги були задоволені наступним чином: договір поновлений на тих самих умовах та на той самий строк, в редакції позивача.

Це формулювання резолютивної частини судового рішення відповідає прохальній частині позову, тобто судом був обраний той самий спосіб захисту, про який просив позивач.

В обраному способі захисту колегія суддів вбачає суттєву суперечність положенням ч. 6 ст. 33 Закону, оскільки, незважаючи на те, що положення додаткової угоди (а.с. 13 т.1) містять більш сприятливі для відповідача умови в частині розміру орендної плати (за умовами додаткової угоди вони вищі), вини все ж не тотожні положенням договору.

Між тим, за точним змістом ч.6 ст. 33 Закону, договір може бути поновлений тільки на тих самих умовах.

Оцінюючи необхідність часткового скасування судового рішення з цієї підстави, колегія суддів зазначає, що не вбачає в цьому необхідності, оскільки, на її думку, рішення підлягає скасуванню в цілому.

Як випливає із наведеної вище норми ч.6 статті 33 Закону, для поновлення договору необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

В цьому аспекті колегія суддів звертає увагу учасників спору, що обов'язок поновлення договору оренди на підставі ч.6 ст. 33 Закону не може виникати з формального юридичного факту відсутності заперечень відповідача (орендодавця) на протязі місяця після витікання договору оренди, оскільки таке тлумачення закону суперечить принципу верховенства права, адже в такому випадку порушення закону, допущене з ході здійснення орендних правовідносин (порушення вимоги щодо цільового призначення земельної ділянки) тягне ті самі наслідки, що й сумлінне додержання закону. Однак, у правовій державі порушення закону не може бути тотожним його сумлінному виконанню, і ці полярні дії не можуть тягнути однакових наслідків.

Крім того, в аспекті викладеного колегія суддів опирається на тлумачення закону, наведене у п. 5.2. постанови ВПВС від 10.09.2018 по справі №920/739/17, де зазначено, що «У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді».

Таким чином, правові підстави поновлення договору оренди можуть бути предметом дослідження судом після витікання місячного терміну, передбаченого ч.6 ст. 33 Закону.

Як встановлено колегією суддів при вирішенні спору, у 2016 році, під час дії договору, позивачем було допущене порушення закону, а саме використання земельної ділянки всупереч цільовому призначенню (сіножаті були розорані і використані для вирощування пшениці), внаслідок якого відповідач відмовився від продовження договору оренди.

Належним доказом факту порушення є зміст акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.10.2017 № ДК/169/Ап/09/01/-17, складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області ОСОБА_6 та землеврядником ОСОБА_5

Спростовуючи цей доказ, позивач у суді послався на те, що постановою Новопсковського районного суду від 06.12.2017 у справі № 420/1796/17 скасована постанова відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності Зеленського І.В. № 172-ДК/0030Ш/08/01/-17 від 23.10.2017.

Колегія суддів, дослідивши аргументи сторін, зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була скасована адміністративним судом із підстав, які не пов'язані із помилковістю факту нецільового використання землі чи відсутністю такого факту, а з підстав порушення порядку винесення Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області постанови від 23.10.2017 про накладення на позивача адміністративного стягнення № 172-ДК/0030Ш/08/01/-17, а не, факт наявності на спірній земельній ділянці посіву озимої пшениці, який було зафіксовано в акті перевірки від 12.10.2017 № ДК/169/АП/09/01/-17.

За таких умов факт нецільового використання землі позивачем є доведеним належним і допустимим доказом, який не спростований позивачем.

Також в аспекті викладеного колегія суддів зазначає, що постанова адміністративного суду про скасування адміністративного стягнення не містить преюдиційних фактів щодо нецільового використання землі, оскільки висновок про незаконність притягнення фізичної особи до адміністративної відповідальності не є преюдиційним щодо обставин нецільового використання.

Зокрема, як зазначено у п. 32 постанови ВП ВС від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 «Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійснених іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи».

За таких умов обставина скасування адміністративним судом адміністративного стягнення, накладеного на Зеленського І.В., не свідчить про спростування факту порушення закону у вигляді нецільового використання земельної ділянки.

Пунктом 2 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 11,9 га в тому числі сіножатей - 11,9 га, тобто позивачу передана земельна ділянка з видом угідь - сіножаті, а використовується зазначена земельна ділянка позивачем для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, як ріллю.

Окрім того, колегією суддів встановлено неналежне виконання позивачем умов договору, яке полягає у невиконанні обов'язку щодо страхування земельної ділянки.

Так, пунктом 32 договору оренди землі від 10.02.2012 передбачено, що об'єкт оренди підлягає страхуванню на весь період дії цього договору.

У пункті 33 договору оренди землі від 10.02.2012 встановлено, що страхування об'єкта оренди здійснює орендар.

Листом від 05.04.2018 № 9-7/9-11.32 Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області повідомила, що у райдержадміністрації відсутня інформація щодо укладання гр. Зеленським І.В. договору страхування щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :12:007:0055 площею 11,9 га в тому числі сіножатей : 11,9 га.

Позивачем дана обставина в ході вирішення спору не спростована.

З урахуванням наведеного, враховуючи невиконання позивачем умов договору оренди в частині цільового призначення землі та необхідності її страхування, порушення вимоги закону щодо цільового використання землі, приймаючи до уваги відмову відповідача у поновленні договору оренди з цих підстав, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог позивача про поновлення договору оренди земельної ділянки в порядку ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи, а тому дійшов помилкового висновку про те, що вимоги фізичної особи-підприємця Зеленського Івана Васильовича у даній справі є обґрунтованими, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область на рішення господарського суду Луганської області від 18.06.2018 у справі № 913/99/18 задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 18.06.2018 у справі № 913/99/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Зеленського Івана Васильовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Центральний, б. 17, корп. 2, ідентифікаційний код 39771244) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5286,00 грн.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 11.02.2019.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.І. Сіверін