СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2019 р. Справа № 922/1645/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, за договором, свідоцтвом;

від відповідача ОСОБА_2, за договором, свідоцтвом;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 плюс2», м. Київ вх. № 780Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2018 р. у справі № 922/1645/18 (суддя Бринцев О.В., повний текст складено та підписано 10.10.2018 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марічка», м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 плюс2», м. Київ

про усунення перешкод в користуванні майном та визнання іпотеки припиненою

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Марічка» (далі - ТОВ «Марічка», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 плюс2» (далі ТОВ «ОСОБА_3 плюс2», відповідач) про:

- усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме - нежитловими приміщеннями 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 (Павлівський майдан, 8), а також нежитловими приміщеннями 1-го поверху №13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13 ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у в літ. "А-7", загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10 (Павлівський майдан, 10), які належать ТОВ "Марічка", шляхом надання безперешкодного доступу до нежитлових приміщень, комунікацій та майна, яке в них знаходиться та належить на праві власності ТОВ "Марічка", та заборони ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2" чи іншим особам чинити перешкоди у користуванні ТОВ "Марічка" нежитловими приміщеннями 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 (Павлівський майдан, 8), а також нежитловими приміщеннями 1-го поверху №13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13 ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у в літ. "А-7", загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10 (Павлівський майдан, 10);

- визнання іпотеки на нежитлові приміщення 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 (Павлівський майдан, 8) на підставі Договору про внесення змін до іпотечного договору №16-03-37 від 30.01.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 23.05.2014 р., зареєстрованого в реєстрі за №1081 припиненою.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.10.2018 р. позовні вимоги задоволено частково:

- усунуто перешкоди в користуванні нерухомим майном, а саме - нежитловими приміщеннями 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 (Павлівський майдан, 8), а також нежитловими приміщеннями 1-го поверху №13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13 ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у в літ. "А-7", загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10 (Павлівський майдан, 10), які належать ТОВ "Марічка" (), шляхом надання безперешкодного доступу до нежитлових приміщень, комунікацій та заборони ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2" () чинити перешкоди у користуванні ТОВ "Марічка" нежитловими приміщеннями 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 (Павлівський майдан, 8), а також нежитловими приміщеннями 1-го поверху №13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13 ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у в літ. "А-7", загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10 (Павлівський майдан, 10);

- визнано іпотеку на нежитлові приміщення 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 (Павлівський майдан, 8) на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору №16-03-37 від 30.01.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 23.05.2014 р., зареєстрованого в реєстрі за №1081 припиненою;

- з відповідача на користь позивача стягнуто витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 524,00 грн.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що позивач є власником спірного майна, а також тим, що невизнання припиненою іпотеки на спірні приміщення порушує права позивача з огляду на те, що договором від 23.05.2014 р. про внесення змін до іпотечного договору № 16-03-37 від 30.01.2004 р. змінено предмет іпотеки шляхом виключення з переліку приміщень 1-го поверху № 89-96 в літ. «А-6», загальною площею 68,7 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач стверджує, що висновок місцевого господарського суду відносно того, що позивач є власником майна, суперечить ст. 334 ЦК України, ч. 2 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки в матеріалах справи є докази того, що станом на момент розгляду справи судом першої інстанції право власності позивача не зареєстровано, тому останній не є власником спірного майна.

Відповідач вважає, що надані ТОВ «Марічка» докази на підтвердження заявлених позовних вимог, отримані позивачем від ТОВ «Лікомед», ПрАТ «Еввіва», ТОВ «Добромед» та є такими, що створені штучно, з метою введення суду в оману щодо дійсних обставин справи з огляду на повязаність цих осіб з особою позивача.

За доводами апеляційної скарги, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався за реєстрацією припинення іпотеки та докази того, що йому було відмовлено в цьому, тому, на думку відповідача, право позивача на припинення іпотеки не порушено на момент звернення з позовом до господарського суду.

06.12.2018 р. через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який подано поза межами встановленого ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.11.2018 р. строку, без клопотання про поновлення такого строку, тому даний відзив не може бути прийнятий до уваги.

10.12.2018 р. від відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору, згідно з якими у випадку набрання оскаржуваним рішенням суду законної сили у відповідача виникає право зворотної вимоги до ПАТ «ОСОБА_5 ворота» як до особи, яка уступила право вимоги, незабезпечене іпотекою. Таким чином, відповідач стверджує, що рішення суду прямо зачіпає права та обовязки ПАТ «ОСОБА_5 ворота» перед відповідачем, що є підставою для скасування рішення у справі на підставі п. 5 ч. 3 ст. 277 ГПК України.

Крім того, 10.12.2018 р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, в обґрунтування якого ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» посилається на те, що 04.12.2018 р. воно звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Марічка» (справа № 922/3326/18) про визнання недійсним договору від 23.05.2014 р. про внесення змін до іпотечного договору № 16-03-37 від 30.01.2004 р. Тобто, відповідач стверджує, що у справі № 922/3326/18 будуть встановлені обставини, які матимуть істотне значення для розгляду цієї справи, а саме дійсність вимог позивача.

На виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 р. від позивача надійшли пояснення, зокрема, щодо повязаності справ № 922/3326/18 та № 922/1645/18 в розумінні приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України та, щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

На думку позивача, зазначені відповідачем в заяві про зупинення провадження у справі обставини не можуть слугувати для суду обовязком для зупинення провадження у справі № 922/1645/18 до вирішення по суті господарської справи № 922/3326/18, оскільки зібрані докази у справі № 922/1645/18 дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. При цьому, предмет позовних вимог у справі № 922/3326/18 не впливає на обєктивну можливість розгляду справи № 922/1645/18 до вирішення справи № 922/3326/18, а навпаки, виходячи з факту більш пізнього подання відповідачем позовної заяви у справі № 922/3326/18 саме ця справа повинна бути зупинена до набрання законної сили рішенням у справі № 922/1645/18.

У судовому засіданні 02.01.2019 р. оголошено перерву до 11.02.2019 р. о 12:00 год., що відображено у протоколі судового засідання від 02.01.2019 р.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, судова колегія дійшла висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у випадках обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Лише саме по собі зазначення про пов'язаність певної справи зі справою, що розглядається іншим судом, не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд повинен з'ясувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлена неможливість розгляду даної справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Ці обставини мають бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду певної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. В даному випадку йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову тощо.

Оскільки наявних в матеріалах справи доказів достатньо для повного та всебічного її розгляду, та встановлення необхідних обставин щодо оцінки правомірності й дійсності правочинів, які покладені позивачем в підстави позову, тому клопотання скаржника про зупинення провадження у справі відхиляється і залишено без задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні 11.02.2019 р. проти апеляційної скарги заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.02.2019 р. підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у 1999 році набув право власності на наступні нежитлові приміщення:

1) нежитлові приміщення 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, орендованого товариством з обмеженою відповідальністю Марічка від 13.09.1999 №1550-В-С (т.І а.с. 98-102);

2) нежитлові приміщення в літ. "А-7" 1-го поверху №№13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №№13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у, загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, орендованого товариством з обмеженою відповідальністю Марічка від 13.09.1999 №1551-В-С (т.І а.с. 103-107).

30.01.2004 р. між ТОВ "Марічка", як іпотекодавцем, та АКБ "Меркурій", як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки №16-03-37, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1-508 (т.I, а.с. 18-21) на забезпечення вимог іпотекодержателя, що виникають із кредитного договору на кредитну лінію в іноземній валюті від 30.01.2004 №02-06К-14 та із кредитного договору на кредитну лінію в іноземній валюті від 30.01.2004 №02-06К-15.

Згідно з умовами пункту 1.2. договору іпотеки, іпотекодавець в забезпечення своїх зобов'язань за Кредитними договорами передав в іпотеку іпотекодержателю нежитлові приміщення першого поверху №89-96, загальною площею 68,7 кв. м, які розташовані в цегляному будинку (літ. "А-7), що знаходиться за адресою: м. Харків, майдан Р. ОСОБА_6, буд. 8 та нежитлові приміщення першого поверху №13, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, 14, антресолі №13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у, загальною площею 249,2 кв. м, які розташовані у цегляному будинку (літ. "А-7"), що знаходиться за адресою: м. Харків, майдан Р. ОСОБА_6, буд. 10.

18.02.2014 р. АКБ "Меркурій" та ПАТ "Банк "ОСОБА_7" укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами на кредитну лінію в іноземній валюті від 30.01.2004 №02-06К-14, на кредитну лінію в іноземній валюті від 30.01.2004 №02-06К-15 та договір відступлення права за договором іпотеки від 30.01.2004 №16-03-37, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.02.2014 за реєстровим №131.

23.05.2014 р. між позивачем ТОВ Марічка та новим іпотекодержателем ПАТ "Банк "ОСОБА_7" укладено договір про внесення змін до іпотечного договору №16-03-37 від 30 січня 2004 року (т.I, а.с.17), який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Я.М.23.05.2014 за реєстровим №1081.

Згідно з умовами даного договору, пункт 1.1. договору іпотеки викладений в новій редакції, а саме: У забезпечення виконання всіх вимог іпотекодержателя до іпотекодавця за договором №02-06К-15 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 30.01.2004 та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсотків, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту у розмірі забезпечення договором та інш.), в саме: повернення кредиту у розмірі 155.500,00 доларів США у строк не пізніше 15.05.2015, сплати відсотків за користування кредитом за ставкою 12,5% річних згідно з умовами Кредитного договору, комісії у розмірі передбаченому кредитним договором, неустойки, та інших можливих витрат іпотекодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме нежитлові приміщення першого поверху №№13, 14, 13-а, 13-б, 13-в, 13-г, 13-д, 13-е, 13-ж, 13-з, 13-и, 13-к, 13-л, 13-м, антресолі №13-н, 13-о, 13-п, 13-р, 13-с, 13-т, 13-у загальною площею 249,2 кв. м, розташовані у цегляному будинку (літ. "А-7), що знаходяться за адресою: Павлівський майдан (колишня адреса: м. Харків, майдан ОСОБА_6), будинок 10.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що право вимоги за вищезазначеними кредитними договорами від 30.01.2004 та договором іпотеки від 30.01.2004 неодноразово відступалося. Зокрема, ПАТ "Банк "ОСОБА_7" 28.11.2014 відступило право вимоги ПАТ "Комерційний банк "Стандарт", а ПАТ "КБ "Стандарт" 27.07.2016 відступило право вимоги на користь ТОВ "Європа-Факторинг", яке в свою чергу 27.07.2016 відступило ці права вимоги ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2". В результаті, з цієї дати ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2" набуло права іпотекодержателя за договором іпотеки від 30.01.2004 №16-03-37. Зазначені обставини встановлені, зокрема, постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №910/10123/17 (т.I, а.с.27), постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі №922/2908/16 (т.I, а.с. 112), що сторонами не спростовані та, відповідно, не оскаржені.

29.10.2014 між ТОВ Марічка та ПП Ірина, а 18.12.2014 між ПП Ірина та ТОВ Добромед укладені договори купівлі-продажу спірних приміщень. Рішенням господарського суду Харківської області від 02.03.2017 у справі №922/1378/16 зазначені договори купівлі-продажу визнані недійсними (т.І а.с. 117-133).

18.08.2017 ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2" вчинено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2" набуло право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 та на нежитлові приміщення в літ. "А-7" 1-го поверху №№13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №№13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у, загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №910/10123/17 зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.08.2017 визнано недійсним (т.І а.с.23-36).

Постановою Верховного Суду від 09.10.2018 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 р. у справі № 910/10123/17 залишено без змін.

Приймаючи дану постанову, Верховним Судом зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» набуло право власності на предмет іпотеки, є недійсним, оскільки ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» порушено процедуру звернення стягнення через неповідомлення позивача та непроведення оцінки майна, що суперечить статтям 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Як зазначено у позовній заяві, позивач, вважаючи себе власником нежитлових приміщень 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташованих за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 та нежитлових приміщень в літ. "А-7" 1-го поверху №№13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №№13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у, загальною площею 249,2 кв. м, розташованих за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10 намагався отримати доступ до зазначених приміщень (т.І а.с. 7, 143-146, 156-160, 194-199).

Натомість, відповідач відмовив позивачеві в доступі до приміщень з огляду на те, що власником і іпотекодержателем спірних приміщень залишається відповідач, а не позивач, про що свідчать відомості, які містяться в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.І а.с. 86-87, 89-90).

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до господарського суду Харківської області.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Даною нормою передбачено, що однією з особливостей такого позову (негаторного позову) є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом, як-то шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. З правового аналізу норми, закріпленої ст. 391 ЦК України вбачається, що вона регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його прав з користування та розпорядження майном.

Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірним нерухомим майном шляхом надання безперешкодного доступу до нежитлових приміщень, комунікацій та майна, яке в них знаходиться та належить на праві власності ТОВ «Марічка» та заборони ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» чи іншим особам чинити перешкоди у користуванні ТОВ «Марічка» цими нежитловими приміщеннями, враховується наступне.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін (частини перша, четверта ст. 216 ЦК України).

З огляду на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 р. у справі № 910/10123/17, яка постановою Верховного Суду від 09.10.2018 р. залишена без змін, договір від 18.08.2017 р. про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» набуло права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 та на нежитлові приміщення в літ. "А-7" 1-го поверху №№13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №№13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у, загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10, визнано недійсним, тому станом на день прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення у даній справі власником спірних приміщень є позивач на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу 1999 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» є власником відповідних нежитлових приміщень, оскільки саме це товариство зазначено в якості власника в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не приймаються до уваги у звязку з тим, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Таким чином, відомості щодо власника спірного майна, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що були внесені до нього на підставі недійсного правочину (договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.08.2017), не відповідають відомостям, що містяться в первинних документах договорах купівлі-продажу, свідоцтвах про право власності, реєстраційних посвідченнях (т.І а.с. 98-102, 103-107), а також рішенням судів про визнання недійсними договорів щодо відчуження ТОВ «Марічка» зазначеного майна та набуття прав на нього ТОВ «ОСОБА_3 плюс2» (т.І а.с. 23-36).

Позивачем та матеріалами справи доведено, що ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» не будучи власником спірних приміщень здійснює фактичне володіння ними і перешкоджає власникові ТОВ «Марічка» у доступі до них, чим порушує права та охоронювані законом інтереси останнього (т.І а.с. 7, 143-146, 156-160, 194-199), тому господарський суд на законних підставах задовольнив позовні вимоги в частині усунення перешкод в реалізації права власності на майно.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що позивач всупереч ст.ст. 13, 74 ГПК України не надав доказів перебування у спірних приміщеннях рухомого майна, що належить на праві власності позивачеві, внаслідок чого на законних підставах відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання припиненою іпотеки на нежитлові приміщення 1-го поверху № 89-96 в літ. «А-6», загальною площею 68,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8, вбачається наступне.

Договором від 23.05.2014 р. про внесення змін до іпотечного договору № 16-03-37 від 30.01.2004 р. пункт 1.1. договору іпотеки викладено в новій редакції шляхом виключення зі складу предмета іпотеки нежитлових приміщень 1-го поверху № 89-96 в літ. «А-6», загальною площею 68,7 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8.

Отже, предметом іпотеки за договором іпотеки від 30.01.2004 №16-03-37 сторонами договору були визначені лише нежитлові приміщення в літ. "А-7" 1-го поверху №№13, 14, 13а, 13б, 13в, 13г, 13д, 13е, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №№13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у, загальною площею 249,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 10.

Згідно з ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про іпотеку, предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. (ст.19 Закону України "Про іпотеку").

Згідно з статтею 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Зміна предмету іпотеки, що тягне за собою припинення іпотеки на один з обєктів нерухомого майна узгоджується з положеннями абзацу сьомого частини першої статті 17 Закону України Про іпотеку, якою передбачена можливість припинення іпотеки з інших підстав, передбачених цим Законом. Такою підставою, наразі, є внесення змін до іпотечного договору, що прямо передбачено ст.19 Закону України Про іпотеку.

При цьому положення ст.19 Закону України Про іпотеку кореспондуються в даному разі із положеннями частини другої ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Таким чином, договір від 23.05.2014 про внесення змін до іпотечного договору №16-03-37 від 30 січня 2004 року є новацією - домовленістю сторін, котра має наслідком заміну первісного іпотечного зобовязання новим таким, що складається з одного предмету іпотеки, та відповідно, припинення іпотеки на інший обєкт (нежитлові приміщення 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8).

Вимогами чинного законодавства не встановлена недійсність договору від 23.05.2014 про внесення змін до іпотечного договору №16-03-37 від 30 січня 2004 року.

Матеріали справи не містять доказів визнання даного договору недійсним у судовом у порядку. Сам лише факт звернення відповідача з позовом до господарського суду Харківської області про визнання договору від 23.05.2014 про внесення змін до іпотечного договору №16-03-37 від 30 січня 2004 року недійсним не обумовлює його недійсність та як наслідок необхідність задоволення цього позову господарським судом.

Таким чином, станом на час прийняття оскаржуваного рішення договір від 23.05.2014 про внесення змін до іпотечного договору №16-03-37 від 30 січня 2004 року є чинним.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що наявність чи відсутність державної реєстрації даного договору не впливає на його дійсність у звязку з відсутністю відповідних законодавчих вимог.

Невизнання припиненою іпотеки на спірні приміщення порушує права позивача, як їх власника, про що в т.ч. свідчить намагання відповідача ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2", звернути на них стягнення за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.08.2017, що обумовлює законність та обгрунтованість позовних вимог в цій частині, тому місцевий господарський суд правомірно визнав припиненою іпотеку на нежитлові приміщення 1-го поверху № 89-96 в літ. «А-6», загальною площею 68,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, 8 на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору № 16-03-37 від 30.01.2004 р.

При цьому, судом першої інстанції також правомірно встановлено, що позивачем не пропущено позовну давність при зверненні з даним позовом до суду (18.06.2018 р.), оскільки згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.08.2018 (т.I, а.с. 89-91) ТОВ "ОСОБА_3 Плюс2" здійснило спробу набуття права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №89-96 в літ. "А-6", загальною площею 68,7 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, пл. Рози Люксембург, буд. 8, 19.08.2016. Тобто, саме в цю дату 19.08.2016 відбулося фактичне порушення права власності позивача ТОВ Марічка на відповідні приміщення шляхом звернення стягнення на майно, іпотека на яке була припиненою, а тому саме з цієї дати і починається перебіг позовної давності, що відповідачем не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що певні докази, створені посадовими особами позивача, отримані позивачем від ТОВ «Лікомед», ПрАТ «Еввіва», ТОВ «Добромед» та надані до матеріалів справи є такими, що створені штучно, з метою введення суду в оману щодо дійсних обставин справи, оскільки ці особи повязані з собою позивача, відхиляються за недоведеністю тому, що відповідачем до апеляційної скарги не додано жодного доказу на підтвердження обставин, на які ТОВ «ОСОБА_3 Плюс2» посилається як на підставу своїх заперечень.

Твердження скаржника про відсутність доказів того, що позивач звертався за реєстрацією припинення іпотеки і доказів відмови у такій реєстрації, до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Станом на день вирішення спору по суті місцевим господарським судом та під час апеляційного провадження у даній справі нежитлові приміщення 1-го поверху № 89-96 в літ. «А-6», загальною площею 68,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, Павлівський майдан, б. 8; нежитлові приміщення 1-го поверху, антресолі в літ. «А-7», загальною площею 249,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, Павлівський майдан, б. 10 обтяжені арештами та заборонами вчинення будь-яких реєстраційних дій на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі № 646/10144/16-к від 22.09.2016 р. та на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 30.08.2016 р. у справі № 922/2908/16, відповідно до яких існує заборона будь-яким особам укладати угоди стосовно вищезазначеного майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження, що відображено в інформаційних довідках з Єдиного реєстру прав та обтяжень на нерухоме майно.

В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про залучення ПАТ «ОСОБА_5 ворота» до участі у справі у якості третьої особи, як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і на стадії апеляційного провадження.

У випадку порушення прав ПАТ «ОСОБА_5 ворота» оскаржуваним рішенням суду, дана особа не позбавлена права самостійно захищати свої інтереси у судовому порядку, тому посилання скаржника на п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України як на підставу для скасування рішення суду є безпідставними.

Більше того, з урахуванням вищенаведених договорів про відступлення прав вимоги за певними кредитними договорами відповідач є останнім правонаступником відповідних прав, а всі інші колишні кредитори (цеденти, іпотекодержателі, тощо) вибули із зазначених зобовязань, оскільки були замінені новими.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2018 р. у справі № 922/1645/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 15.02.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця