ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2019 року м. Дніпро Справа № 904/3534/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від АТ "Криворізька теплоцентраль": Хрипунов Д.Г., адвокат;

від ОСОБА_2: Клімовська О.В., адвокат, приймала участь в судовому засіданні 29.01.2019 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року (повний текст складено та підписано 18.10.2018 року)

у справі № 904/3534/18 (суддя - Калиниченко Л.М., м. Дніпро)

за позовом ОСОБА_2, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 32 483,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

07.08.2018 року до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 32 483,11 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 483,11 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 300,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не звернув увагу, що позивачем в своїй позовній заяві не наведено жодних фактів та обставин, які підтверджують порушення відповідачем норм законодавства про працю та умов колективного договору. На виконання вимог статті 47 КЗпП України відповідачем було направлено на адресу позивача лист з описом від 08.05.2018 року № 2112/05 з належним чином оформленими документами: опис, лист про надання інформації, трудова книжка. Отримання позивачем вказаного листа підтверджується скріншотом з офіційного сайту Укрпошти та містяться в матеріалах справи. Суд не дав змоги надати відповідачу оригінал опису для ознайомлення з ним в судовому засіданні, що призвело до не об'єктивного розгляду справи та порушення матеріального права відповідача. Суд не звернув увагу на повідомлення відповідача, а навпаки заборонив в судовому процесі повідомляти про те, що ОСОБА_2 була неодноразово відсторонена від займаної посади, що підтверджується наступними документами: ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29.12.2017 року у справі № 212/4334/17-к; наказом ПАТ "Криворізька теплоцентраль" про відсторонення від 02.01.2018 року; ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.02.2018 року у справі № 212/1206/18-к; наказом ПАТ "Криворізька теплоцентраль" про відсторонення від 28.02.2018 року; ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03.05.2018 року у справі № 212/4334/17-к. Вказані докази містяться в матеріалах справи. Є не зрозумілим на підставі яких документів суд задовольнив вимогу позивача щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 300,00 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні копії акту виконаних робіт, ордер та договір про надання правничої допомоги. Судом не було досліджено цих документів. Рішення суду є неправомірним, оскільки дана справа повинна розглядатись в межах провадження у справі про банкрутство.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що судове рішення є законним, обґрунтованим та ухваленим з дослідженням всіх належних доказів та з правильним застосуванням норм матеріального права без порушення норм процесуального права. Відповідачем до відзиву на позовну заяву не надавався в якості доказу опис вкладення до цінного листа. Представник відповідача не надав суду докази відправки на адресу позивача трудової книжки (оригіналу опису вкладення до цінного листа) з мотивів відсутності у нього в наявності в судовому засіданні. Судом було встановлено, що надані відповідачем докази відправки на адресу позивача трудової книжки не належним чином оформлені, а саме - на копії опису вкладення у цінний лист відсутній штамп поштового відділення, з якого була відправлена трудова книжка позивачу. Суд правомірно не прийняв до уваги посилання відповідача на факт відсторонення позивача від посади, оскільки це не спростовує доводи позивача та не підтверджує позицію відповідача щодо предмету спору. Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В той час, як жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача до суду не надходило та доказів на підтвердження їх не правомірності не надано. На підтвердження понесених витрат позивачем було подано до суду наступні документи: ордер про надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги, укладений з позивачем, акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію про оплату правової допомоги. Щодо посилання відповідача на перебування в процедурі банкрутства, то ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року у справі № 904/128/17 закрито провадження у справі про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль".

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.01.2019 року.

В судовому засіданні 22.01.2019 року оголошено перерву до 29.01.2019 року.

29.01.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 04.02.2019 року.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

3.2. Норми права, що підлягають застосуванню.

Кодекс законів про працю України.

Сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому надано право звільнення працівників у певних випадках (стаття 21).

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (частина 1 статті 47).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (частина 1 статті 48).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина 1 статті 94).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (частина 1 статті 116).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117).

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина 5 статті 235).

Закон України "Про оплату праці".

Стаття 2 - Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Стаття 28 - у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури (стаття 1).

Суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, в тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України (частина 4 статті 10).

Господарський процесуальний кодекс України.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 1, 4 статті 269).

3.3. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Розгляд спорів з майновими вимогами до суб'єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства, та визначений позивачем в статусі відповідача у такому спорі, законодавцем віднесено до підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки результат розгляду вимог майнового характеру до відповідача-боржника, в тому числі щодо виплати заборгованості по заробітній платі, може мати наслідком зменшення його активів, збільшення кредиторської заборгованості та зачіпати права та інтереси кредиторів боржника, вимоги яких визнано судом та включено до реєстру.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 з 17.01.1986 року працювала на Державному підприємстві "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є відповідач - АТ "Криворізька теплоцентраль".

23.03.2017 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/128/17 порушено провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (правонаступника ДП "Криворізька теплоцентраль").

07.05.2018 року ОСОБА_2 направлено на адресу підприємства заяву про звільнення за пунктом 3 статті 38 Кодексу законів про працю України у зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов Колективного договору з 08.05.2018 року.

Пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, визначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

У зв'язку з неможливістю отримати трудову книжку у день звільнення позивачем в заяві про звільнення зазначено про надання згоди на пересилання її трудової книжки ТОВ "Нова пошта" на адресу позивача та за її рахунок.

08.05.2018 року наказом № 182-к ОСОБА_2 звільнено на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

08.05.2018 року відповідач направив на адресу позивача лист № 2112/05, в якому зазначено, що 08.05.2018 року наказом за № 182-к позивача звільнено за власним бажанням згідно статті 38 Кодексу законів про працю України, керівництво товариства, зі своєї сторони, не вбачає порушення законодавства про працю та умов колективного договору (а. с. 10-11).

Разом з тим, лист відповідача від 08.05.2018 року не містить посилання на наявність будь-яких додатків.

В якості доказів направлення вказаного листа та трудової книжки відповідачем до суду першої інстанції надано копії повідомлення про вручення поштового відправлення № 971 від 08.05.2018 року, опису вкладення у цінний лист, скріншот з сайту Укрпошта.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було досліджено вказані докази та в оскаржуваному рішенні зазначено, що представник відповідача просив не розглядати дані документи як докази.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані відповідачем докази не свідчать про направлення ОСОБА_2 трудової книжки та її одержання позивачем.

Відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 року № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Проте, наданий відповідачем опис вкладення у цінний лист не може бути належним доказом направлення відповідачем на адресу позивача оригіналу трудової книжки, оскільки не містить відомостей про номер поштового відділення, підпис працівника поштового зв'язку, а також номер поштового відправлення

Крім цього, надана до апеляційного господарського суду копія фіскального чеку також не може бути взята до уваги апеляційним господарським судом, оскільки відповідачем не обґрунтовано причини неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції. Крім цього, із наданої копії не можливо з'ясувати відомості щодо реквізитів поштового відправлення.

Позивач в письмових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, зазначає про те, що 30.05.2018 року нею отримано рекомендований лист за вих. № 2112/05 від 08.05.2018 року, номер відправлення 971 від АТ "Криворізька теплоцентраль". Зазначений лист надійшов без опису вкладення. В конверті був лише лист про надання інформації. Трудової книжки на адресу позивача не надходило.

На підставі викладеного, в порушення вимог частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України відповідач не видав позивачу в день його звільнення належним чином оформленої трудової книжки, а також не надав належних і допустимих доказів направлення позивачу трудової книжки та її отримання позивачем.

Відповідно до розрахункових листів за березень, квітень 2018 року та довідки № 560/06 від 28.01.2019 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за березень, квітень 2018 року складає 9 585,18 грн. та середньоденна заробітна плата складає 532,51 грн.

ОСОБА_2 звільнено з роботи 08.05.2018 року. Станом на час розгляду справи судом доказів отримання ОСОБА_2 трудової книжки відповідач не надав. В зв'язку з цим позивач правомірно нарахував суму середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 09.05.2018 року по 04.08.2018 року.

Таким чином, середній заробіток за період затримки видачі трудової книжки станом на складає 32 483,11 грн.

За наведених обставин, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у суду першої інстанції існували підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки в розмірі 32 483,11 грн.

3.3.3. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Спір у даній справі виник між ОСОБА_2, як позивачем, та АТ "Криворізька теплоцентраль", як відповідачем, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Відносно відповідача - АТ "Криворізька теплоцентраль" Господарським судом Дніпропетровської області на час розгляду справи в суді першої інстанції здійснювалось провадження у справі про банкрутство № 904/128/17 на стадії розпорядження майном, що визначало спеціальний порядок розгляду спорів, стороною яких є відповідач-боржник, та зумовлювало концентрацію їх в межах справи про банкрутство, оскільки результат розгляду таких спорів може впливати на права та обов'язки боржника та його кредиторів, в тому числі кредиторів по заробітній платі.

Звертаючись в серпні 2018 року до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ "Криворізька теплоцентраль" про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, ОСОБА_2 у позовній заяві зазначила про те, що відповідач перебуває в процедурі банкрутства у справі № 904/128/17.

Отже, позивачем у позовній заяві від 04.08.2018 року спір про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки визначено як такий, що є спором з майновими вимогами до боржника, що стосується формування пасиву боржника за рахунок вимог ОСОБА_2, які можуть бути визнані господарським судом як кредиторські вимоги по заробітній платі.

Приписами частини 9 статті 30 Господарського процесуального кодексу України передбачено виключну підсудність справ у спорах з майновими вимогами до боржника господарському суду за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, в тому числі трудові спори (стягнення заробітної плати, поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника тощо).

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що стягнення з АТ "Криворізька теплоцентраль" середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є за своєю природою вимогою до боржника, яка стосується формування конкурсної маси боржника-відповідача за рахунок грошових вимог кредиторів, в тому числі кредиторів по заробітній платі, та можливостей їх погашення за рахунок активів боржника у справі про банкрутство № 904/128/17. Зазначене є порушенням принципу диспозитивності в господарському процесі відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, на час розгляду справи в апеляційній інстанції провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль" закрито ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості скасування рішення суду першої інстанції у даній справі та направлення матеріалів справи для розгляду в межах справи про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль" № 904/128/17.

В зв'язку з чим, судом апеляційної інстанції переглянуто в апеляційному порядку позовну заяву ОСОБА_2 по суті з наданням відповідної правової оцінки обґрунтованості позовних вимог.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

3.3.4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, в судовому засіданні судом було оглянуто ордер, наданий представником позивача, договір про надання правової допомоги від 01.08.2018 року, акт від 17.10.2018 року приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.08.2018 року, які свідчать що гонорар адвоката позивача Клімовської О.В. складає 4 300,00 грн.

До апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. До вказаного клопотання додано додаткову угоду № 1 від 01.12.2018 року до договору про надання правової допомоги від 01.08.2018 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 12.12.2019 року до договору про надання правової допомоги від 01.08.2018 року та оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.12.2018 року.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення витрат.

Відповідно до частин 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Надання адвокатом Клімовською О.В. позивачу адвокатських послуг у судах першої та апеляційної інстанції при розгляді даної справи підтверджується ордером на надання правової допомоги серії ДП № 2016/000019 від 01.08.2018 року; договором про надання правової допомоги від 01.08.2018 року та додатковою угодою № 1 від 01.12.2018 року до цього договору; актом приймання - передачі наданих послуг № 1 до договору від 17.10.2018 року, в якому зазначено про надання адвокатом Клімовською О.В. позивачу таких послуг - підготовка та подача позовної заяви - 3 500 грн., участь в судовому засіданні - 800 грн.; актом приймання - передачі наданих послуг № 2 від 12.12.2018 року, в якому зазначено про надання адвокатом Клімовською О.В. позивачу наступних послуг - підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу - 2 000 грн., відрядження до м. Дніпро - 800 грн.; квитанціями до прибуткового касового ордеру № 18 від 17.10.2018 року та № б/н від 12.12.2018 року.

Враховуючи наведене, позивачем згідно з вимогами статті 74 Господарського кодексу України було доведено факт надання йому адвокатом Клімовською О.В. вказаних послуг у суді першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 300,00 грн.

Разом з тим, позивачем не надано доказів відрядження адвоката Клімовської О.В. до м. Дніпра та понесених в зв'язку з цим витрат на відрядження (проїзд, проживання та інше).

За наведених обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Доводи відповідача про порушення судом першої інстанції при стягненні витрат на правничу допомогу спростовуються матеріалами справи, оскільки судом дотримано положення норм Господарського процесуального кодексу України, а відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не заявляв, співмірність витрат на правничу допомогу не спростовував.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року у справі № 904/3534/18 - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.02.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О.В. Березкіна

Суддя _________________ В.О. Кузнецов