СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа № 913/266/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" (вх.№1030 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18, ухвалене суддею Драгнєвіч О.В. у місті Харкові, повний текст складено 16.10.2018,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформакс", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м.Сєвєроденецьк, Луганська область

про стягнення 185253,50 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 68049,47 грн основного боргу, 2508,87 грн 3% річних, 10022,29 грн втрат від інфляції, 3382,43 грн пені, 1259,44 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 залишено без руху апеляційну скаргу ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” на рішення Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18 на підставі частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

28.11.2018 до суду апеляційної інстанції ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” надіслано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. № 1829), до якого додано докази сплати судового збору в порядку та розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір", що підтверджується платіжним дорученням від 08.11.2018 №.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у зв’язку з відпусткою судді Білоусової Я.О., здійснено повторний розподіл судової справи №913/266/18 та визначено наступний склад колегії судді для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” на рішення Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18 та повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 22.01.2019 об 11:00 годині.

18.12.2018 до Східного апеляційного господарського суду представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2467), в якому він просить апеляційну скаргу ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

27.12.2018 від представника ТОВ “Інформакс” надійшло клопотання, в якому заявник просить забезпечити проведення судових засідань у справі №913/266/18 в режимі відеоконференції в приміщенні Солом’янського районного суду м. Києва (03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, 1).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 повернуто клопотання ТОВ “Інформакс” про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у справі №913/266/18 (вх.№ 2784) заявникові без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України, оскільки вказане клопотання підписано не уповноваженою на вчинення таких дій особою.

16.01.2019 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв’язку від представника ТОВ “Інформакс” надійшло клопотання про участь у судовому у режимі відеоконференції у справі №913/266/18 (вх. №475), в якому заявник просить забезпечити проведення судових засідань у справі №913/266/18 в режимі відеоконференції в приміщенні Солом’янського районного суду м. Києва (03113, м.Київ, вул.Полковника Шутова,1). У випадку неможливості проведення судового засідання, призначеного на 22.01.2019, в режимі відеоконференції заявник просить розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ “Інформакс” про проведення судового засідання у справі №913/266/18 в режимі відеоконференції через відсутність технічної можливості проведення відеоконференції 22.01.2019 об 11:00 год. у визначеному заявником суді.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 відкладено розгляд справи на 07.02.2019. Крім того, з урахуванням клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №913/266/18 (вх. 475 від 16.01.2019) судом апеляційної інстанції було з'ясовано можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції та встановлено відсутність технічної можливості проведення відеоконференції у визначеному заявником суді, про що зазначено в мотивувальній частині ухвали.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 у зв’язку із відпусткою судді Пуль О.А., здійснено повторний розподіл судової справи №913/266/18 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

В судове засідання 07.02.2019 представники апелянта та третьої особи не з’явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2016 між ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" (покупець/відповідач) та ТОВ "Информакс" (постачальник/позивач) укладено договір поставки №1789-СА, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поставляти у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі – продукція), в асортименті, кількості та строки, за цінами і якісними характеристиками, погодженими сторонами у цьому договорі та специфікаціях, які є невід’ємними частинами договору (т. 1, а.с.24-37).

Покупець зобов’язується прийняти і оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами цього договору (п.1.2 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору якість і комплектність кожного виду продукції, що поставляється має відповідати нормам, стандартам якісних показників і технічним вимогам, встановленими діючими нормативними актами України та умовам цього договору. Продукція, що поставляється за цим договором має бути новою, якщо інше не обумовлено в Специфікації до цього договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількістю та за цінами, з якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору (п.4.1 договору).

Датою поставки є дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах наданих постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній.

При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки) (п.4.7 договору).

Згідно з пунктом 4.8 договору зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в терміни, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Відповідно до пункту 4.9 договору право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції.

Розділом 5 договору передбачено ціну та порядок розрахунків, відповідно до пункту 5.1 якого загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженого до постачання кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки продукції складає 10%, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

У будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 80.000.000,00 (вісімдесят мільйонів) гривень без ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця.

Згідно з пунктом 5.2 договору ціни на продукцію, що поставляється постачальником встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до пунктів 5.4, 5.5 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем в порядку і строки погоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід’ємними частинами цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Також розрахунки за цим договором можуть здійснюватися у інших формах, що не протирічать чинному законодавству. Остаточні взаєморозрахунки між покупцем і постачальником здійснюється на підставі даних якості, кількості, асортименту і комплектності продукції, визначених у відповідності з розділом 2 договору.

Відповідно до пункту 6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості завчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості завчасно неоплаченої продукції.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх обов’язків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2017 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов’язань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов’язань (п.8.1 договору).

У пункті 8.3 договору сторони погодили, якщо інше вказано в договорі, всі зміни і додатки до нього можуть бути внесені за згодою на це обох сторін і оформлюються додатковими угодами, які є невід’ємними частинами до цього договору. Специфікації є невід’ємними частинами до цього договору.

Згідно умов підписаних сторонами специфікацій від 04.08.2016, 04.10.2016 та 04.11.2016 розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (т.1, а.с.41-43).

21.10.2016 сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки, відповідно до пунктів 1, 2 якої сторони передбачили, що у зв'язку з тим, що права грошових вимог до покупця, які виникають на підставі договору, відступаються постачальником ПАТ “ПУМБ” на підставі договору факторингу, укладеного між постачальником та фактором, всі платежі по договору здійснюються виключно в безготівковій формі по реквізитам, зазначеним у цій додатковій угоді; у будь-якому випадку фактор не має право вимагати від покупця дострокового виконання зобов’язань за договором (т.1, а.с.39).

На виконання умов договору поставки ТОВ “Інформакс” здійснило поставку ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” товару на загальну суму 1360989,48 грн, обумовленого специфікаціями, що підтверджується видатковими накладними: №143 від 05.12.2016 на суму 97814,40 грн, №144 від 05.12.2016 на суму 105038,64грн, №145 від 05.12.2016 на суму 96884,16грн, №146 від 05.12.2016 на суму 98180,40 грн, №151 від 29.12.2016 на суму 188515,20 грн, №152 від 29.12.2016 на суму 314375,64 грн, №2 від 04.01.2017 на суму 99242,88 грн, №3 від 04.01.2017 на суму 94587,36 грн, №17 від 04.01.2017 на суму 81694,80 грн, №18 від 13.01.2017 на суму 88128,00 грн, №19 від 13.01.2017 на суму 96528,00 грн.( т.1, а.с.44-54).

Крім того, 28.04.2016 між ПАТ "ПУМБ" (фактор/третя особа) та ТОВ “Інформакс” (клієнт/позивач) укладено договір факторингу з регресом №Ф-КІЕ-233 (далі – договір факторингу), відповідно до пункту 1.1 якого предметом цього договору є зобов'язання фактора здійснити факторингове фінансування клієнта за плату на умовах факторингу з регресом (т. 1, а.с. 55-73).

Ліміт факторингового фінансування за цим договором встановлюється в розмірі 3 000 000,00 грн зі строком дії до 31.12.2016 (п.1.2).

Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу право вимоги є відступленим клієнтом (набутим фактором) з моменту підписання сторонами Реєстру, що містить таке право вимоги.

Внаслідок відступлення права вимоги фактор замінює клієнта як кредитора боржника, у зв’язку з чим до фактора переходять відповідні права кредитора за контрактом, включаючи права на отримання вартості майна (продукції)/виконаних робіт /наданих послуг, суми будь-яких штрафних санкцій (неустойки, штрафів, пені) та суми інших платежів за контрактом. Однак фактор не набуває будь-яких обов’язків клієнта за контрактом перед боржником та третіми особами, зокрема, але не виключно, щодо поставки товару (продукції)/виконаних робіт /наданих послуг, заміни товару його зберігання, сплати клієнтом будь-яких компенсацій, штрафних санкцій за контрактом податкових зобов’язань клієнта та інших обов’язків клієнта, що виникають з такої поставки товару (продукції) робіт / послуг. Разом із відступленням права вимоги на користь фактора відступаються всі інші права вимоги клієнта від боржника, що випливають із контракту з ним, зокрема, але не виключно, право вигодонабувача за договорами страхування, права на забезпечення, що передане боржником за таким контрактом тощо (у разі їх наявності та можливості відступлення (п.1.5 договору факторингу).

Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу перелік боржників визначається сторонами у Переліку Боржників згідно Додатку № 1 до договору.

За приписами пункту 2.2 договору факторингу умови придбання фактором права вимоги визначаються у Реєстрі, що складається за формою згідно Додатку № 2 до договору.

У пункті 2.11 договору факторингу сторонами визначено порядок факторингового фінансування, відповідно до якого за умови підписання сторонами Реєстру, банк (фактор) перераховує грошові кошти в національній валюті України на поточний рахунок клієнта двома частинами в наступному порядку: первісна сума грошових коштів перераховується на користь клієнта в розмірі авансового платежу, розмір якого визначається в Реєстрі, не пізніше банківського дня, наступного за днем підписання банком відповідного Реєстру; залишкова сума грошових коштів перераховується на користь клієнта в розмірі, який визначається як різниця між вартістю права вимоги та авансовим платежем, що був перерахований Банком на користь клієнта за відповідним правом згідно з умовами що містяться в Реєстрі, не пізніше банківського дня, наступного за днем отримання банком від боржника повної суми його заборгованості за відступленим фактору відповідним правом вимоги в розмірі вартості права вимоги, та за умови відсутності будь-якої заборгованості клієнта за борговими зобов'язаннями перед фактором за цим договором. Сума коштів, що підлягає перерахуванню клієнту згідно з цим підпунктом договору, визначається Банком за кожним окремим правом вимоги, яке виникло за відповідним документом/контрактом.

Клієнт зобов’язаний відповідати за невиконання або неналежне виконання боржником відступленого фактору права вимоги в якості поручителя боржника на умовах, встановлених статтею 3 цього договору (п. 10.3.2).

Відповідно до пункту 10.4.2 клієнт має право у будь-який час здійснювати зворотній викуп будь-якого права вимоги на умовах, встановлених статтею 9 цього договору, шляхом направлення банку відповідного листа-клопотання.

Зворотне відступлення несплачених боржниками прав вимог здійснюється без необхідності укладення між сторонами будь-яких додаткових правочинів на підставі письмового повідомлення, яке фактор має право направити клієнту у наступних випадках: у випадках настання будь-якої з несприятливих подій, визначених п.8.2 цього договору (у тому числі, але не виключно, якщо фактору стане відома інформація про наявність обставин, передбачених п.6.3 цього договору); якщо фактору стане відома інформація про оспорювання (у т.ч. в судовому порядку) контракту/документів та/або прав вимоги з ініціативи боржника, клієнта або третіх осіб, у тому числі щодо визнання їх недійсними/припиненими/розірваними або такими, що не підлягають виконанню з будь-яких інших причин, у тому числі через неналежне виконання клієнтом своїх обов’язків за контрактом; якщо фактору стала відома інформація про обставини, що свідчать/можуть свідчити, що при укладенні/виконанні цього договору/Реєстрів та будь-яких документів, пов’язаних із ними та/або при складанні/наданні факторові документів/контрактів мали місце підробка документів, шахрайство чи фальсифікація, у тому числі внаслідок ненастання дій працівників клієнта/боржників; якщо фактору стала відома інформація про неналежне виконання клієнтом зобов’язань за контрактом перед боржником; у випадку надання клієнтом листа-клопотання з обґрунтуванням причин необхідності зворотного відступлення (п.9.1 договору).

Фактор вважається таким, що відступив, а клієнт вважається таким, що прийняв (набув) право вимоги у порядку зворотного відступлення, з дати, вказаної у відповідному письмовому повідомленні фактора клієнту. Зворотне відступлення права вимоги здійснюється за вартістю цього права, яке не було сплачене боржником. В письмовому повідомленні зазначається перелік та вартість прав вимоги щодо яких здійснюється зворотне відступлення, підстави зворотного відступлення, в також ціна яку клієнт має сплатити фактору за зворотне відступлення (п.9.2 договору).

Відповідно до пункту 9.3 договору факторингу у разі зворотного відступлення, фактор зобов’язаний самостійно надіслати відповідним боржникам повідомлення про зворотне відступлення, а у разі недотримання цього обов’язку і отримання від боржників коштів за правами вимоги, щодо яких здійснюється зворотне відступлення, фактор зобов’язаний здійснити переказ таких коштів клієнту не пізніше банківського дня, наступного за днем їх отримання за умови, що клієнт не має боргових зобов’язань перед фактором за цим договором.

Зворотне відступлення прав вимоги здійснюється за ціною, що відповідає залишку заборгованості боржника за такими правами вимоги, але у розмірі, що не перевищує розміру авансового платежу за цим правом вимоги (п.9.4 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення їх печатками та діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов’язань по договору та отримання фактором грошових коштів в оплату повної вартості прав вимоги. Положення договору щодо відступлення клієнтом на користь фактора певного права вимоги до боржника, так само як і здійснення фактором факторингового фінансування, набувають чинності з дати підписання сторонами і скріплення їх печатками Реєстрів (згідно додатку № 2 до цього договору) (п.13.1 договору).

Додатковими угодами до договору факторингу №1 від 25.10.2016, №2 від листопада 2016 року, № 3 від 17.03.2017 та №4 від 08.09.2017 сторони змінювали ліміт факторингового фінансування за цим договором, зокрема сторонами відповідно до додаткової угоди №4 встановлено ліміт у сумі 10.000.000,00 грн зі строком дії до 01.03.2019 (т.1, а.с.183-186, т.2, а.с. 6-9).

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу боржником було, зокрема, визначено ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА, із максимальним розміром авансового платежу 95% від вартості права вимоги (т.1, а.с.185).

Відповідно до умов пункту 2.2 договору факторингу, сторонами підписані наступні реєстри.

Реєстр №13 від 14.12.2016, згідно якого право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) щодо зобов'язань боржника (ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит”) за договором поставки №1789-СА (т.1, а.с.226-227):

- за видатковою накладною №143 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №143 від 05.12.2016 в сумі 97814,40 грн (авансовий платіж на суму 92923,68 грн);

- за видатковою накладною №145 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №145 від 05.12.2016 в сумі 96884,16 грн (авансовий платіж на суму 92039,952грн);

- за видатковою накладною №144 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №144 від 05.12.2016 в сумі 105038,64 грн (авансовий платіж на суму 99786,708 грн);

- за видатковою накладною №146 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №146 від 05.12.2016 в сумі 98180,40 грн (авансовий платіж на суму 93271,38 грн);

Реєстр №17 від 16.01.2017, згідно якого право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) щодо зобов'язань боржника (ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит”) за договором поставки №1789-СА (т.1, а.с.235-236):

- за видатковою накладною №152 від 29.12.2016 та рахунком-фактурою №165 від 29.12.2016 в сумі 314375,64 грн (авансовий платіж на суму 298656,86 грн);

- за видатковою накладною №17 від 04.01.2017 та рахунком-фактурою №17 від 04.01.2017 в сумі 81694,80 грн (авансовий платіж на суму 77610,06 грн);

- за видатковою накладною №151 від 29.12.2016 та рахунком-фактурою №166 від 29.12.2016 в сумі 188515,20 грн (авансовий платіж на суму 179089,44 грн);

- за видатковою накладною №3 від 04.01.2017 та рахунком-фактурою №8 від 04.01.2017 в сумі 94587,36 грн (авансовий платіж на суму 89857,99 грн);

- за видатковою накладною №2 від 04.01.2017 та рахунком-фактурою №7 від 04.01.2017 в сумі 99242,88 грн (авансовий платіж на суму 94280,74 грн).

Реєстр №18 від 17.01.2017, згідно якого право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) щодо зобов'язань боржника (ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит”) за договором поставки №1789-СА (т.1, а.с.233-234):

- за видатковою накладною №18 від 13.01.2017 та рахунком-фактурою №19 від 13.01.2017 в сумі 88128,00 грн (авансовий платіж на суму 83721,60 грн);

- за видатковою накладною №19 від 13.01.2017 та рахунком-фактурою №18 від 13.01.2017 в сумі 96528,00 грн (авансовий платіж на суму 91701,60 грн).

З матеріалів справи вбачається, що основна сума боргу, в розмірі 95% авансового платежу, була профінансована Банком за реєстром №13 від 14.12.2016 платіжним дорученням №3AB9С98253 від 14.12.2016, за реєстром №17 від 16.01.2017 платіжним дорученням №35889DDF73 від 16.01.2017, за реєстром №18 від 18.01.2017 платіжним дорученням №369332296D від 18.01.2017 (т.1, а.с.82, 84, 86).

В подальшому, у відповідності до вимог статті 9 договору факторингу між ПАТ “ПУМБ” та ТОВ “Інформакс” підписано Реєстр зворотного викупу від 22.05.2018 №1, згідно якого клієнт здійснює зворотний викуп права вимоги сплати грошових коштів у сумі несплаченої божником вартості прав вимоги, визначених в пункті 1 цього реєстру (усі види штрафних санкцій (неустойок, штрафів, пені) будь-яких інших платежів, які повинні бути сплачені боржником, а також права, пов’язані з цими правами вимоги відповідно до умов договору факторингу), які клієнт відступив фактору на умовах факторингу), а саме:

- за видатковою накладною №143 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №143 від 05.12.2016 в сумі 97814,40 грн (вартість зворотного викупу 4890,72 грн);

- за видатковою накладною №145 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №145 від 05.12.2016 в сумі 96884,16 грн (вартість зворотного викупу 4844,21 грн);

- за видатковою накладною №144 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №144 від 05.12.2016 в сумі 105038,64 грн (вартість зворотного викупу 5251,93 грн);

- за видатковою накладною №146 від 05.12.2016 та рахунком-фактурою №146 від 05.12.2016 в сумі 98180,40 грн (вартість зворотного викупу 4909,02 грн);

- за видатковою накладною №152 від 29.12.2016 та рахунком-фактурою №165 від 29.12.2016 в сумі 314375,64 грн (вартість зворотного викупу 15718,78 грн);

- за видатковою накладною №17 від 04.01.2017 та рахунком-фактурою №17 від 04.01.2017 в сумі 81694,80 грн (вартість зворотного викупу 4084,74грн);

- за видатковою накладною №151 від 29.12.2016 та рахунком-фактурою №166 від 29.12.2016 в сумі 188515,20 грн (вартість зворотного викупу 9425,76 грн);

- за видатковою накладною №3 від 04.01.2017 та рахунком-фактурою №8 від 04.01.2017 в сумі 94587,36 грн (вартість зворотного викупу 4729,37 грн);

- за видатковою накладною №2 від 04.01.2017 та рахунком-фактурою №7 від 04.01.2017 в сумі 99242,88 грн (вартість зворотного викупу 4962,14 грн);

- за видатковою накладною №18 від 13.01.2017 та рахунком-фактурою №19 від 13.01.2017 в сумі 88128,00 грн (вартість зворотного викупу 4406,40 грн);

- за видатковою накладною №19 від 13.01.2017 та рахунком-фактурою №18 від 13.01.2017 в сумі 96528,00 грн (вартість зворотного викупу 4826,40 грн) (т.2, а.с. 10-18, т.1, а.с.156-167).

За таких обставин, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань в частині своєчасного та повного проведення розрахунку за поставлений товар, що призвело до виникнення заборгованості за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА з оплати вартості (ціни) товару у розмірі 68049,47 грн, позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” суму основного боргу в розмірі 68049,47 грн, а також нараховані 3% річних у розмірі 8476,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 46181,61 грн та пеню в сумі 62546,42 грн.

05.10.2018 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вказане рішення з посиланням на приписи статей 11, 257-258, 267 509, 526, 530, 548, 549, 610, 612, 625, 626, 629,712, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України, мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт набуття позивачем право вимоги до ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА та факт невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати за отриману продукцію, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 68049,47 грн. Водночас, місцевий господарський суд посилаючись на те, що позивачем неправильно визначено базу для нарахування щодо суми основного боргу, без врахування здійснення часткової оплати, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що після відступлення права вимоги ТОВ "Інформакс" за договором факторингу з регресом №Ф-КІЕ-233 від 28.04.2016 право вимоги за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА набуло ПАТ "ПУМБ", як в частині основного боргу, так і в частині відповідних нарахувань на суму основного боргу, а отже на думку апелянта, у позивача відсутнє право вимоги до ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" за вказаним договором поставки.

Крім того, скаржник вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків про стягнення з ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" 3% річних, інфляційних втрат та пені за період до підписання реєстру зворотного викупу від 21.05.2018 № 1 між ТОВ "Інформакс" та ПАТ "ПУМБ", оскільки право грошової вимоги перейшло до позивача 21.05.2018.

При цьому, відповідач посилається на відсутність повідомлення боржника про зворотне відступлення, а тому вважає, що в даному випадку відсутні порушення зобов’язань щодо оплати поставленої продукції за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформакс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" про стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, яка виникла на підставі договору поставки від 04.08.2016 №1789-СА.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов’язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки від 04.08.2016 №1789-СА, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч.1 ст. 664 ЦК України).

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Виходячи з пункту 4.8 договору поставки від 04.08.2016 №1789-СА зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в терміни, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору; зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Згідно умов специфікацій, на підставі яких здійснювались поставки, розрахунки за продукцію здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції; датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (т.1, а.с.41-43).

Як вже було зазначено, на виконання умов договору поставки ТОВ "Інформакс" здійснило поставку ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” товару на загальну суму 1360989,48 грн, обумовлений специфікаціями, що підтверджується видатковими накладними: №143 від 05.12.2016 на суму 97814,40 грн, №144 від 05.12.2016 на суму 105038,64грн, №145 від 05.12.2016 на суму 96884,16грн, №146 від 05.12.2016 на суму 98180,40 грн, №151 від 29.12.2016 на суму 188515,20 грн, №152 від 29.12.2016 на суму 314375,64 грн, №2 від 04.01.2017 на суму 99242,88 грн, №3 від 04.01.2017 на суму 94587,36 грн, №17 від 04.01.2017 на суму 81694,80 грн, №18 від 13.01.2017 на суму 88128,00 грн, №19 від 13.01.2017 на суму 96528,00 грн (т.1, а.с.44-54).

Зазначені накладні підписані зі сторони продавця (постачальника) та покупця (одержувача), скріплені печатками товариств.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 N88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за N168/704, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, підписання відповідачем зазначених вище видаткових накладних без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару, свідчить про прийняття відповідачем товару за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА на загальну суму 1360989,48 грн та, відповідно, породжує в останнього обов’язок з його оплати.

Щодо доводів апелянта про те, що ТОВ "Інформакс" не є кредитором за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА, а отже, у нього немає права на звернення до суду, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано відхилені ці заперечення відповідача з наступних підстав.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані статтею 512 Цивільного кодексу України, за приписами якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов'язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов'язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (ч. 2 ст. 350 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За змістом статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства, договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Місцевим господарським судом вірно встановлено факт укладення між ПАТ "ПУМБ" та ТОВ “Інформакс” договору факторингу з регресом від 28.04.2016 №Ф-КІЕ-233, предметом якого є зобов'язання фактора здійснити факторингове фінансування клієнта за плату на умовах факторингу з регресом (т. 1, а.с. 55-73).

Враховуючи пункти 1.3, 2.2 договору факторингу з регресом право вимоги відступлено ТОВ “Інформакс” (в той же час набуте ПАТ "ПУМБ") щодо зобов'язань боржника - ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит”, за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА з моменту підписання сторонами Реєстрів №13 від 14.12.2016, №17 від 16.01.2017, №18 від 17.01.2017.

Разом з тим, відповідно до пункту 10.4.2 договору факторингу клієнт має право у будь-який час здійснювати зворотній викуп будь-якого права вимоги на умовах, встановлених статтею 9 цього договору, шляхом направлення банку відповідного листа-клопотання.

У розділі договору “Визначення термінів”, зворотне відступлення/викуп права вимоги - це передбачений умовами цього договору правочин, відповідно до якого без укладення сторонами будь-яких додаткових угод/договорів та оформлення документів, фактор вважається таким, що відступив, а клієнт таким, що набув/прийняв у фактора раніше відступлені права вимоги. Зворотне відступлення права вимоги здійснюється у порядку і на умовах, визначених статтею 9 цього договору.

Фактор вважається таким, що відступив, а клієнт вважається таким, що прийняв (набув) право вимоги у порядку зворотного відступлення, з дати, вказаної у відповідному письмовому повідомленні фактора клієнту. Зворотне відступлення права вимоги здійснюється за вартістю цього права, яке не було сплачене боржником. В письмовому повідомленні зазначається перелік та вартість прав вимоги щодо яких здійснюється зворотне відступлення, підстави зворотного відступлення, в також ціна яку клієнт має сплатити фактору за зворотне відступлення (п.9.2 договору факторингу).

Зворотне відступлення прав вимоги здійснюється за ціною, що відповідає залишку заборгованості боржника за такими правами вимоги, але у розмірі, що не перевищує розміру авансового платежу за цим правом вимоги (п.9.4 договору факторингу).

Як підтверджується наданими до матеріалів справи документами, відповідно до вимог статті 9 вказаного договору факторингу з регресом ПАТ “Перший Український міжнародний банк” та ТОВ “Інформакс” склали реєстр зворотного викупу від 22.05.2018 №1, згідно якого домовились, що позивач здійснює зворотний викуп права вимоги грошових коштів, зокрема, за видатковою накладною №143 від 05.12.2016 на суму 4890,72 грн; за видатковою накладною №145 від 05.12.2016 на суму 4844,21 грн; за видатковою накладною №144 від 05.12.2016 на суму 5251,93 грн; за видатковою накладною №146 від 05.12.2016 на суму 4909,02 грн; за видатковою накладною №152 від 29.12.2016 на суму 15718,78 грн; за видатковою накладною №17 від 04.01.2017 на суму 4084,74грн; за видатковою накладною №151 від 29.12.2016 на суму 9425,76 грн; за видатковою накладною №3 від 04.01.2017 на суму 4729,37 грн; за видатковою накладною №2 від 04.01.2017 на суму 4962,14 грн; за видатковою накладною №18 від 13.01.2017 на суму 4406,40 грн; за видатковою накладною №19 від 13.01.2017 на суму 4826,40 грн (т.2, а.с. 10-18, т.1, а.с.156-167).

Таким чином, ПАТ "Перший український міжнародний банк" передав ТОВ “Інформакс”, а останній прийняв з 21.05.2018 право вимоги до відповідача за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА на суму 68049,47 грн.

Щодо правової оцінки зобов'язань, які виникли у сторін внаслідок укладення та виконання умов додаткової угоди від 21.10.2016 до договору поставки від 04.08.2016 №1789-СА, то колегія суддів виходить з того, що обов'язковість укладення додаткової угоди до контракту між клієнтом і боржником щодо заміни реквізитів рахунку для перерахування коштів за контрактом на рахунок банку була прямо передбачена умовами п.2.5.7 ст. 2.5 договору факторингу з метою визначення порядку його виконання у розрахунках між боржником, фактором та клієнтом. Проте, в подальшому, сторони договору факторингу (фактор та клієнт) досягли згоди та вчинили дії, які свідчать про зворотне відступлення права вимоги від фактора до клієнта, а отже, подальше виконання умов договору факторингу має відбуватися саме в порядку встановленому для зворотного відступлення - без укладення між сторонами будь-яких додаткових правочинів (п. 9.1 договору факторингу), тобто й без врахування додаткової угоди до договору поставки.

При цьому, за своїм змістом додаткова угода до договору поставки від 04.08.2016 №1789-СА не є правочином, який змінює первісне зобов'язання, а лише визначає порядок його виконання, а тому її укладення не мало наслідком заміну кредитора у зобов'язанні в порядку, визначеному статтями 512-516 Цивільного кодексу України, як помилково вважає відповідач.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 21.05.2018 позивач набув право грошової вимоги до ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА у розмірі 68049,47 грн, а посилання апелянта на відсутність у позивача права вимоги щодо стягнення спірної суми заборгованості є безпідставними.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань в частині своєчасного та повного проведення розрахунку за поставлений товар, а тому обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА з оплати вартості (ціни) товару у розмірі 68049,47 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов’язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов’язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов’язання.

Як вже було зазначено вище, з 21.05.2018 (дата укладення Реєстру зворотного викупу №1) позивач набув право грошової вимоги до ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА у розмірі 68049,47 грн.

Проте, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не розмежував питання щодо виникнення грошового зобов’язання у відповідача до ТОВ “Інформакс” за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА на підставі видаткових накладних, право вимоги за якими було передано фактором позивачу згідно укладеного Реєстру зворотного викупу від 21.05.2018 №1, що призвело до помилкових висновків в частині визначення періоду прострочення грошового зобов’язання та, відповідно, розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Наведене узгоджується з правовою позицію щодо виникнення грошового зобов’язання з моменту підписання реєстру зворотного викупу, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №922/2373/17.

З огляду на викладене та здійснивши перерахунок 3% річних за прострочення виконання грошових зобов’язань за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА, враховуючи суму основного боргу з урахуванням дати виникнення грошового зобов’язання відповідача зі сплати вказаної заборгованості на користь позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 27,97 грн за період з 21.05.2018 по 25.05.2018.

Разом з тим, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

В рекомендаціях Верховного Суду України від 03.04.1997 N 62-97р зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховуються не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що сума внесена за період з 1 по 15 відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число то розрахунок починається з наступного місяця.

Слід зазначити, що для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що інфляційні не можуть бути розраховані на вказані суми заборгованості за договором поставки від 04.08.2016 №1789-СА, з огляду на те, що прострочення грошового зобов'язання за вказаний період не перевищували місяць.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 10 022,29 грн та 3% річних у розмірі 2480,90 грн, з прийняттям нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Також, апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, з огляду на таке.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини першої, другої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України за правопорушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини другої статті 343 Господарського кодексу України та статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, до пені за порушення грошових зобов'язань застосовуються приписи частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до пункту 6.8 договору поставку встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості завчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості завчасно неоплаченої продукції.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов’язань за договором поставки в частині своєчасного та повного здійснення оплати за поставлений товар, позивачем на підставі пункту 6.8 цього договору нараховано ТОВ “ДТЕК Свердловантрацит” пеню за період з 11.02.2017 по 11.08.2017 в межах строку передбаченого ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Водночас, як вже було встановлено, за умовами укладеного між ПАТ "ПУМБ" та ТОВ “Інформакс” договору факторингу з регресом №Ф-КІЕ-233 від 28.04.2016 внаслідок відступлення права вимоги фактор замінює клієнта як кредитора боржника, у зв’язку з чим до фактора переходять відповідні права кредитора за контрактом, включаючи права на отримання вартості майна (продукції)/виконаних робіт /наданих послуг, суми будь-яких штрафних санкцій (неустойки, штрафів, пені) та суми інших платежів за контрактом (п.1.5 договору).

Приписами частини 3 статті 1081 Цивільного кодексу України передбачено, що клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до наведеного в договорі визначення терміну «факторинг з регресом» - це факторингове фінансування, за яким ризик невиконання або неналежного виконання боржником грошових зобов’язань за контрактом повністю покладається на клієнта і при цьому клієнт виступає поручителем боржника перед фактором за виконання грошових зобов’язань боржника за контрактом в обсязі, визначеному статтею 3 цього договору.

За умовами пункту 10.3.2 договору факторингу з регресом клієнт зобов’язаний відповідати за невиконання або неналежне виконання боржником відступленого фактору права вимоги в якості поручителя боржника на умовах, встановлених статтею 3 цього договору.

Так, відповідно до пункту 3.1 договору сторони, керуючись принципом «свободи договору» і ч.2 ст. 628 ЦК України, встановили, що цей договір є змішаним. До відносин сторін в цьому договорі застосовуються положення договору поруки, встановлені статтями 553-559 ЦК України.

Укладенням цього договору, сторони домовилися, що клієнт поручається перед фактором за виконання боржником грошових зобов'язань перед фактором, що випливають з контракту/ документів, права вимоги за якими відступлено фактору, в сумі несплаченої вартості прав вимог (надалі за текстом в статті 3 цього договору — «зобов’язання») (п. 3.2).

Клієнт відповідає перед фактором за виконання зобов’язання (так і будь-яку його частину) боржником в обсязі, визначеному в пункті 3.2 цього договору (п.3.3).

У разі порушення (невиконання чи неналежного/ часткового виконання) боржником зобов'язання (так і будь-якої його частини), боржник і клієнт відповідають перед фактором як солідарні боржники, що означає право фактора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від боржника і клієнта разом, так і від кожного з них окремо (п. 3.4).

У разі порушення зобов’язання боржником, клієнт зобов’язаний не пізніше першого банківського дня після спливу періоду очікування виконати зобов'язання, незалежно від факту направлення фактором відповідної вимоги (п.3.6).

За визначенням «період очікування» - це строк, протягом 60 календарних днів, перебіг якого розпочинається наступного календарного дня після настання терміну платежу за контрактом.

У разі порушення клієнтом строку виконання зобов'язання, клієнт несе відповідальність та зобов’язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня; розрахунок пені здійснюється на суму простроченого боргового зобов’язання за весь час прострочення (п. 3.8, 11.3 договору факторингу).

Після виконання клієнтом зобов’язання до нього переходить відповідна частина прав фактора у зобов’язанні вимагати від боржника відшкодування в повному обсязі виплат, здійснених клієнтом як поручителем на користь фактора (п.3.9).

Також, суд апеляційної інстанції встановив, що договір факторингу містить пункт 11.7, згідно якого клієнт самостійно несе усі ризики, пов'язані із несвоєчасністю оплати боржником за контрактом, в тому числі, усвідомлює та приймає збільшення розміру плати за цим договором, у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань боржника перед фактором.

За таких обставин, враховуючи приписи ст.ст. 1079, 1081 ЦК України, положення договору факторингу з регресом №Ф-КІЕ-233 від 28.04.2016, а також встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає про те, що ТОВ "Інформакс", як клієнт за договором факторингу, самостійно несе всі ризики, пов'язані із несвоєчасністю оплати боржником (відповідачем у справі) за контрактом грошових зобов'язань, та як поручитель боржника за договором факторинку, у разі порушення зобов’язання боржником зобов’язаний самостійно його виконати незалежно від факту направлення фактором відповідної вимоги.

Тобто, за умовами договору факторингу саме позивач несе відповідальність за неналежне виконання відповідачем зобов’язань за відступленими правами вимог та у разі їх порушення боржником зобов’язаний вжити заходів щодо своєчасного виконання таких зобов’язань.

Також, статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст. 517 ЦК України).

Частиною першою статті 1082 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Враховуючи вищенаведені приписи, обов'язковою умовою для виконання боржником зобов'язання на користь нового кредитора є повідомлення боржника про заміну кредитора в зобов'язанні.

Таким чином, ризик настання несприятливих наслідків не для боржника, а для кредиторів, настає у разі невиконання ними обов'язку щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги боргу. Ці несприятливі наслідки можуть виявлятися у: невиконанні боржником зобов'язання жодному з кредиторів; у виконанні боржником зобов'язання первісному кредиторові.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що позивачем до матеріалів справи не додано доказів направлення на адресу відповідача письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові з визначенням в цьому повідомленні грошової вимоги, яка підлягає виконанню, а також зазначенням фактора, якому має бути здійснений платіж, як не надано й такого повідомлення.

Судова колегія зазначає, що додаткова угода № 1 до договору поставки не є таким письмовим повідомленням, оскільки в ній не визначена конкретна грошова сума, яка підлягає виконанню відповідачем на користь ПАТ "ПУМБ", а лише передбачено реквізити для перерахування грошових коштів за поставлений товар у зв’язку із відступленням прав вимоги ПАТ "ПУМБ".

При цьому, вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договором поставки на підставі видаткових накладних, що складені після укладення вказаної додаткової угоди, а саме з 15.12.2016 по 13.01.2017, а тому у відповідності до вимог чинного законодавства боржник мав одержати відповідне повідомлення із визначенням грошової вимоги, яка підлягає виконанню.

Крім того, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що сторони договору факторингу з регресом підписали реєстри передачі прав вимог, зокрема, за спірними видатковими накладними, за що фактором сплачено обумовлену цим договором суму грошових коштів, а отже, з урахуванням передачі права вимоги позивачем ПАТ "ПУМБ" як фактору та у відповідності до пункту 1.5 цього договору Банк з 14.12.2016, 16.01.2017, 17.01.2017 (дати підписання Реєстрів) набув відповідних прав, у тому числі на отримання суми будь-яких штрафних санкцій (неустойок, штрафів, пені) та суми інших платежів за контрактом.

Водночас, в матеріалах даної справи наявний Реєстр зворотного викупу від 21.05.2018, в якому зазначено перелік та вартість прав вимоги, щодо яких здійснюється зворотне відступлення, у тому числі, за договором поставки на підставі зазначених видаткових накладних на суму 68049,47 грн.

Враховуючи зазначені позивачем періоди нарахування штрафних санкцій за видатковими накладними, судова колегія зазначає, що такі нарахування здійснені позивачем за період, що передував підписанню реєстру зворотного викупу. При цьому, реєстр зворотного викупу від 21.05.2018 не містить відомостей щодо передачі позивачу права вимоги за такими документами штрафних санкцій з урахуванням періодів, що передували вчиненню правочину щодо зворотного викупу, та із зазначенням конкретної суми, зокрема, неустойки у вигляді пені за такі періоди.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 62546,42 грн за період з 11.02.2017 до 11.08.2017 за договором поставки є безпідставною та такою що не підлягає задоволенню.

З огляду на те, що відповідач в суді першої інстанції заявив про необхідність застосування строку позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення пені відповідно статті 267 Цивільного кодексу України, судова колегія зазначає наступне.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, правила про позовну давність, відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

З огляду на вище встановлені обставини, встановивши відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені, судова колегія дійшла висновку про незастосування строку позовної давності до вказаних правовідносин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформакс" 10 022,29 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 2480,90 грн, пені в сумі 3382,43 грн, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому наявні підстави для його часткового скасування, та викладення резолютивної частини рішення, з урахуванням мотивувальної частини даної постанови.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ст. 275, ч.1 п.4 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 05.10.2018 у справі №913/266/18 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформакс" 10 022,29 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 2480,90 грн, пені в сумі 3382,43 грн та 238,23 грн судового збору.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

“Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Свердловантрацит” (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Гоголя, будинок 24А, ідентифікаційний код 37596090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Інформакс” (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 758, ідентифікаційний код 33905067) 68049,47 грн основного боргу, 3% річних у сумі 27,97 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1021,21 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.”

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інформакс” (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 758, ідентифікаційний код 33905067) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Свердловантрацит” (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Гоголя, будинок 24А, ідентифікаційний код 37596090) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 343,80 грн.

Господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.02.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель