ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04 лютого 2019 року м. ТернопільСправа № 7/86-1298

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Кучер Р.В.

розглянув заяву ТОВ "Аско" №б/н б/д про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012р. за нововиявленими обставинами у справі №7/86-1298:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско", вул. Микулинецька, 40, м. Тернопіль, 46000

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-", вул. За Рудкою, 33, м. Тернопіль, 46003

відповідача 2: Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації", вул. За Рудкою, 35, м. Тернопіль, 46003

про визнання права власності на будівлю автозаправної станції під літерою "А" загальною площею 39,8 кв.м. по вул. Микулинецька, 40 в м. Тернополі.

За участі представників:

позивача - керівник Стасишин Б.І., НОМЕР_1 від 03.06.1996р.; адвокат Цимбалюк О.Є., ордер №114577 від 03.08.2018р.;

відповідача 1 - адвокат Авдєєнко В.В., ордер №АА000088 від 27.07.2018р.

В порядку ст. 8 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2012р., відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" до Акціонерного товариства закритого типу "Автотехсервіс" про визнання права власності на будівлю автозаправної станції під літерою "А" загальною площею 39,8 кв.м. по вул. Микулинецька, 40 в м. Тернополі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аско", в порядку ст. 320 ГПК України, 06.07.2018р. звернулось до суду із заявою №б/н б/д про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298 за нововиявленими обставинами, скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Ухвалою суду від 12.07.2018р.: 1/ відкрито провадження про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами; 2/ розгляд заяви постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; 3/ призначено розгляд заяви до слухання в судовому засіданні 03.08.2018р.

Ухвалою суду від 03.08.2018р. зупинено провадження по розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами до закінчення перегляду в апеляційному порядку ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2018р. у справі №607/5641/18.

У зв`язку із усуненням обставин, що стали підставою для зупинення провадження, ухвалами суду від 10.12.2018р. поновлено провадження по розгляду заяви ТОВ "Аско" про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та призначено судове засідання на 18.12.2018р.

ТОВ "Аско" у судовому засіданні 18.12.2018р. подало заяву про відвід судді Стадник М.С. від розгляду заяви, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України, у зв'язку із чим оголошено перерву до 20.12.2018р. для розгляду даної заяви.

Ухвалою суду від 20.12.2018р. визнано відвід судді Стадник М.С. необґрунтованим та зупинено провадження по розгляду заяви ТОВ "Аско" про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами до вирішення питання щодо розгляду заяви про відвід судді Стадник М.С.

Ухвалою суду від 22.12.2018р., у складі судді Андрусик Н.О., визначеної згідно витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2018р. для розгляду заяви про відвід судді Стадник М.С, відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Стадник М.С. від розгляду справи №7/86-1298.

Ухвалами суду від 02.01.2019р. поновлено провадження по розгляду заяви, продовжено строк її розгляду та призначено судове засідання на 09.01.2019р.

Ухвалою суду від 09.01.2019р. розгляд заяви відкладено на 25.01.2019р., а ухвалою суду від 25.01.2019р. - на 04.02.2019р.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" (позивач, заявник) підтримали заяву із підстав, викладених у ній, та просять таку задовольнити, скасувати рішення суду від 09.04.2012р. у даній справі та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування поданої заяви посилаються на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018р. у справі №607/5641/18, залишену без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018р., якою встановлено факт фальшивості доказів, що потягнув за собою ухвалення незаконного рішення у даній справі, а саме договору про спільну діяльність від 01.09.1998р., укладеного між позивачем (ТОВ "Аско" в особі директора ОСОБА_9.) та відповідачем 1 (АТЗТ "Автотехсервіс" в особі директора ОСОБА_5). Один із екземплярів такого договору зберігається у TOB "Аско", інші договори про спільну діяльність щодо будівництва АЗС по АДРЕСА_1 в тому числі, договір від 01.09.1998р. з іншим змістом посадовими особами TOB "Аско" не укладався, не підписувався та печаткою товариства не скріплявся.

Договір про спільну діяльність від 01.09.1998р., у відповідності до податкового законодавства, чинного на момент укладення договору, не реєструвався в податкових органах, йому не присвоювався обліковий номер, його учасники не вели облік господарської діяльності, що випливало з цього договору.

Договір про спільну діяльність від 01.09.1998р. не затверджувався на загальних зборах учасників товариства відповідно до п. 8.6 Статуту ТОВ "Аско", згідно якого виключною компетенцією зборів товариства є затвердження угод на суму більш як 100 тис. крб., що становить одну гривню, згідно п. 3 Указу Президента України від 25.08.1996р. №762/956 "Про грошову реформу в Україні".

Умови договору сторонами не виконувалися, зокрема ТОВ "Аско" для цілей спільної діяльності не передавало земельну ділянку у встановленому земельним законодавством порядку.

Ухвалою суду встановлено, що директором ТОВ "Аско" ОСОБА_6, який був обізнаний, що договір про спільну діяльність від 01.09.1998р. не затверджений загальними зборами TOB "Аско", не зареєстрований у передбаченому чинним на той час законодавством порядку, в силу чого, не був діючим, підписав та скріпив печаткою товариства чисті листи формату A4, які в подальшому були використали невстановленими особами АТЗТ "Автотехсервіс" для оформлення не передбаченого договором про спільну діяльність від 01.09.1998р. додатку №1, за умовами якого АТЗТ "Автотехсервіс" сплачує TOB "Аско" частку, яка складає 10% і майно залишається за АТЗТ "Автотехсервіс". Також, на виконання даного договору та додатку, директором ТОВ "Аско" ОСОБА_6 направлено листа на ім'я міського голови м. Тернополя про те, що TOB "Аско" не заперечує проти видачі рішення про оформлення за АТЗТ "Автотехсервіс" права власності на спорудження автозаправної станції загальною площею 39,8 кв. м. за адресою вул. Микулинецька, 40.

Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 29.01.2003р. прийнято рішення №88 "Про оформлення права власності на приміщення будівля та споруди", яким вирішено оформити право власності на спірне майно, та видано свідоцтво на підставі листа директора ТОВ "Аско" ОСОБА_6 від 19.12.2002р., однак останній не вчинив жодних дій, спрямованих на реалізацію вказаного рішення виконавчого комітету, не звернувся в TOB "Міське бюро технічної інвентаризації" для оформлення відповідних документів та видачі свідоцтва на право власності на приміщення вказаної заправки та його реєстрацію в єдиному реєстрі.

Такими діями директор товариства ОСОБА_6 надав можливість посадовим особам АТЗТ "Автотехсервіс" оформити на підставі недіючого договору про спільну діяльність та додатку №1 до нього право власності на будівлю автозаправочної станції в м. Тернопіль по АДРЕСА_1 при цьому, використовуючи підроблений витяг із неіснуючого рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. "Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди", яким вирішено оформити право власності вже за АТЗТ "Автотехсервіс" та видати свідоцтво.

Враховуючи вищенаведене, представники вважають, що спірне майно набуте TOB "Аско" внаслідок господарської діяльності, а тому, відповідно до ст. 26 Закону України "Про власність" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), є об'єктом його права власності, у зв'язку чим позов підлягає до задоволення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" (відповідач 1) заперечив проти задоволення заяви про перегляд рішення суду від 09.04.2012р. за нововиявленими обставинами, посилаючись на відсутність підстав, звернувши увагу суду на наступне.

Cуд, вирішуючи спір по суті, повинен виходити із принципу диспозитивності судового процесу, який полягає в тому, що суд вирішує справу не інакше як на підставі і в межах предмету спору.

ТОВ "Аско" у позовній заяві №47 від 04.08.2010р. підставою позову визначено - обставини щодо незаконного проведення ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" реєстрації права власності за АТЗТ "Автотехсервіс" на автозаправну станцію по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р., а предметом позову - визнання за ТОВ "Аско" права власності на спірну будівлю автозаправної станції.

Ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018р. у справі №607/5641/18, якою нібито встановлено фальшивість документів, а саме договору про спільну діяльність від 01.09.1998р. та додатку №1 до нього, витягу з рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. про оформлення за АТЗТ "Автотехсервіс" права власності на будівлю автозаправної станції заг. площею 39,8 м. кв. по АДРЕСА_1 не має значення для даної справи, так як такі документи не бралися судом до уваги та не призвели до прийняття незаконного рішення, оскільки відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив, що позивач не надав жодних доказів, що він є власником автозаправочної станції, а навпаки, підтверджується будівництво такої за кошти АТЗТ "Автотехсервіс", а тому вищезазначені документи загадані лише як констатація факту, що останні, поряд з іншими документами, стали підставою для прийняття виконавчим комітетом Тернопільської міської ради рішення №88 від 29.01.2003р.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №976 від 13.06.2012р. "Про внесення змін в п. 2 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р." вирішено оформити право власності на будівлю автозаправочної станції за АТЗТ "Автотехсервіс".

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2014р. у справі №607/7048/14-ц, яке набрало законної сили, та яким визнано недійсним п. 2 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. в частині оформлення права власності на будівлю автозаправочної станції за ТОВ "Аско" та визнано право власності на спірне майно за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2014р. з ПрАТ "Автотехсервіс".

Даний договір купівлі-продажу розірваний 20.10.2016р. та згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31955958 від 20.10.2016р., власником спірного майна є ТОВ "Автотехсервіс" на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №976 від 13.06.2012р., а не на підставі документів, які вказує позивач у позовній заяві.

Вищезазначені документи, зокрема договір про спільну діяльність від 01.09.1998р. та додаток №1 до нього, рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. та рішення №976 від 13.06.2012р. не визнані судом недійсними та не скасовувались в судовому порядку, а тому такі є чинними, відповідно до ст. 204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради (відповідач 2) відзиву на заяву, будь-яких заяв чи клопотань не подав, хоча про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації" (третя особа) пояснень на заяву та відзив, будь-яких заяв чи клопотань не подало, хоча про час та місце розгляду заяви повідомлялось належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Суд, розглянувши заяву, додані докази та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, прийшов до висновку, що підстави для задоволення заяви ТОВ "Аско" відсутні.

При цьому, суд виходив з наступного:

- згідно ч.ч. 1, 2 ст. 320 ГПК України, рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами з наступних підстав: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов'язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

Водночас нововиявленими можуть бути визнані лише істотно значимі, суттєві обставини, тобто такі обставини, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. (ч. 4 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України).

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Не підпадають під визначення нововиявлених обставин дані, які усувають можливу неповноту встановлення обставин справи шляхом отримання та надання стороною суду нових матеріалів вже після прийняття судових актів, без оскарження їх самих за фактом неповноти встановлення обставин справи. Подання нових доказів і посилання на обставини, які існували на час розгляду, але про які не повідомляла сторона, не є нововиявленими обставинами. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.09.2018р. у справі №924/160/16.

Заявник, як на нововиявлену обставину для перегляду рішення суду від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298, посилається на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018р. у справі №607/5641/18 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України, яка залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018р., у якій встановлено "факт фальшивості письмових доказів".

Так, в ухвалі суд встановив, що колишній директор ТОВ "Аско" ОСОБА_6 "на початку грудня 2002 року достовірно знаючи, що договір про спільну діяльність від 01.09.1998 року не затверджений загальними зборами TOB "Аско", не зареєстрований у передбаченому чинним на той час законодавством порядку, в силу чого, не був діючим, підписав та скріпив печаткою товариства чисті листи формату A4, які в подальшому передав не встановленим у ході досудового розслідування посадовим особам АТЗТ "Автотехсервіс", які використали їх для оформлення не передбаченого договором про спільну діяльність від 01.09.1998 року додатку №1". Діючи в інтересах АТЗТ "Автотехсервіс", "на підставі недіючого договору про спільну діяльність і додатку №1 до нього" ОСОБА_6 надав листа міському голові про відсутність заперечень у ТОВ "Аско" щодо оформлення права власності на майно за АТЗТ "Автотехсервіс", та у такий спосіб надав можливість АТЗТ "Автотехсервіс" оформити право власності на будівлю автозаправочної станції в м. Тернопіль по АДРЕСА_1 "при цьому використовуючи підроблений витяг із неіснуючого рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. "Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди", яким вирішено оформити право власності вже за АТЗТ "Автотехсервіс" на будівлю автозаправної станції загальною площею 39,8 кв.м. за адресою: м. Тернопіль АДРЕСА_1 та видати свідоцтво".

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Предметом позову у даній справі є визнання за ТОВ "Аско" права власності на автозаправну станцію заг. пл. 39,8 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р.

Підставою прийняття рішення від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298 стали первинні документи, долучені до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.01.2003р. №88 про оформлення права власності за ТОВ "Аско", копії яких зняті судом в Архівному відділі Тернопільської міської ради (протокол огляду від 24.02.2012р.), а саме: оригінал заяви директора ТОВ "Аско" ОСОБА_6, адресованої міському голові від 19.12.2002р. №147; рішення виконавчого комітету №841 від 18.10.1995р. "Про дозвіл на будівництво організаціям та підприємствам"; дозвіл на виконання робіт виданий ТОВ "Аско" Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю м. Тернополя від 12.11.1997р.; акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта автозаправочної станції потужністю 375 заправок на добу в кількості 3 блок-пунктів від 22.07.1998р.; рішення виконавчого комітету від 17.08.1998р. №947 "Про затвердження акту технічної комісії"; копія договору про спільну діяльність укладеного 01.09.1998р.; додаток до договору про спільну діяльність від 01.09.1998р. без номера та дати укладення; лист директора ТОВ "Аско" ОСОБА_4 від листопада 1999р. №115/99; рішення виконавчого комітету від 13.01.2000р. №12 "Про надання дозволу на реконструкцію автозаправочної станції"; розпорядження міського голови від 06.03.2000р. №206 "Про затвердження акту обстеження земельної ділянки"; дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий 12.06.2000р. АТЗТ "Автотехсервіс"; договір довгострокової оренди від 30.09.2000р.; акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від червня 2001р.; рішення виконавчого комітету від 08.08.2001р. №1002 "Про затвердження акту державної технічної комісії", а також даних протоколу №1 засідання виконавчого комітету міської ради від 29.01.2003р., нотаріально посвідчених пояснень колишніх керівників ТОВ "Аско" ОСОБА_4 та ОСОБА_6

При цьому, суд наголошує, що рішення від 09.04.2012р. прийняте судом на підставі вищезазначених доказів, зокрема, і тексту спірного договору про спільну діяльність від 01.09.1998р. і додатку №1 до нього, а не на підставі договорів, наданих ТОВ "Аско" та ТОВ "Автотехсервіс".

Вищезазначеними доказами підтверджено, що влаштування контейнерної заправки та реконструкція АЗС по вул. Микулинецькій, 40 здійснювалася за кошти АТЗТ "Автотехсервіс" та на земельній ділянці за погодженням власника землі (міська рада делегувала виконавчому комітету повноваження у галузі будівництва) та землекористувача -ТОВ "Аско".

Як випливає із ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018р. у справі №607/5641/18, суд встановив фальшивість Додатку до Договору про спільну діяльність, підписаного ОСОБА_6, зазначивши, що АТЗТ "Автотехсервіс" оформило право власності на підставі недіючого договору про спільну діяльність та додатку №1 до нього та використавши підроблений витяг із неіснуючого рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. "Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди".

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Недійсні договори не створюють юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Згідно ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії чи нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Станом на дату прийняття даної ухвали, позивачем не надано доказів визнання недійсними в судовому порядку укладеного господарського Договору про спільну діяльність від 01.09.1998р. з його Додатком та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. "Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди" в редакції рішення №976 від 13.06.2012р. "Про внесення змін в п. 2 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р.", яким оформлено право власності за Приватним акціонерним товариством "Автотехсервіс" на будівлю автозаправної станції загальною площею 39,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 а тому такі є чинними.

Слід зазначити, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27.11.2014р., у справі №607/7048/14-ц визнано незаконним та скасовано п. 2 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р. в частині оформлення права власності за ТОВ "Аско" на будівлю автозаправної станції площею 39,8 кв.м. по АДРЕСА_1.

Крім того, постановою слідчого СВ ТМВ УМВСУ у Тернопільській області від 09.03.2012р. за результатами розгляду матеріалів кримінальної справи №1681318 відмовлено у притягненні до кримінальної відповідальності ОСОБА_5, директора ЗАТ "Агротехсервіс" за ознакам складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за відсутністю складу злочину, тобто даною постановою спростовано доводи заявника про підроблення витягу із неіснуючого рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003р.

Також, суд звертає увагу на те, що правомірність укладення Договору про спільну діяльність з його невід'ємним додатком не був предметом спору у даній справі, а був одним із доказів, на підставі якого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №88 від 29.01.2003р., а тому спір щодо нього є окремим предметом позову.

Так, позивач звертався в судовому порядку про визнання недійсними договору про спільну діяльність та додатку до нього:

- рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2013р., у справі №6/7/921/39/13 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" до Приватного акціонерного товариства "Автотехсервіс" про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998р.;

- рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.05.2014р., яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р., у справі №9/43/5022-681/2012 відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" до Приватного акціонерного товариства "Автотехсервіс" про визнання недійсним додатку №1 (без дати та місця укладення) до Договору про спільну діяльність від 01.09.1998р.

Отже, факти, встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018р. у справі №607/5641/18 не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 320 ГПК України.

При цьому, доводи заявника про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зводяться до намагань позивача домогтися нового розгляду справи і постановлення нового судового рішення, що є неприпустимим в світлі практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, позивач неодноразово звертався до Господарського суду Тернопільської області про перегляд рішення від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298 за нововиявленими обставинами, які є аналогічними обставинам у даній заяві, а саме стосуються порядку укладення договору про спільну діяльність 1998р. та додатку №1 до нього:

- ухвалою суду від 15.10.2013р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2014р., відмовлено у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" № б/н від 23.08.2013р. про перегляд рішення суду від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298 за нововиявленими обставинами;

- ухвалою суду від 18.12.2014р., яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.02.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2015р., відмовлено у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" № б/н від 05.11.2014р. про перегляд рішення суду від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298 за нововиявленими обставинами.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ, процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пп. 27 - 34 рішення від 18.11.2004р. у справі "Правєдная проти Росії" №69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005р. у справі "Попов проти Молдови" №2).

ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999р.). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (п.п. 51 - 52 рішення ЄСПЛ у справі "Рябих проти Росії" від 24.06.2003р.; ухвала ЄСПЛ щодо прийнятності заяви № 62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення ЄСПЛ у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011р.).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 325 ГПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, заявник не надав суду доказів наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом при прийнятті рішення, а також не надав суду доказів наявності нововиявлених обставин, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" №б/н б/д про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012р. за нововиявленими обставинами у справі №7/86-1298 відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298 залишити в силі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 234, 235, 320-325 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" №б/н б/д про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012р. за нововиявленими обставинами у справі №7/86-1298 - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012р. у справі №7/86-1298 - залишити в силі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення її повного тексту (08.02.2019р.), через Господарський суд Тернопільської області або безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Ухвала суду розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua/

Суддя М.С. Стадник