ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 лютого 2019 р. Справа № 903/729/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем'як В.М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П., розглянувши справи 903/729/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум - Трейд", м. Луцьк

про стягнення 506906,85грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Доманський Д. В. - довіреність № б/н від 01.11.2018р.

від відповідача: Куковський І. О. - довіреність № б/н від 09.01.2019р.

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС" звернувся до Господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд" про стягнення 506 906,85рн.:

- за договором №22ПМ15 від 12.03.2015р. стягнути 278 941,26 грн. з них: 220 071,04 грн. - основного боргу, 30 341,94 грн. - інфляційних втрат, 28 528,28 грн. - пені;

- за договором №327-ПК-14 від 18.11.2014р. стягнути 227 965,59 грн. з них: 176 062,72 грн. - основного боргу, 28 828,69 грн. - інфляційних втрат, 23 074,18 грн. - пені; (згідно уточненої позовної заяви від 10.02.2018р., яка прийнята ухвалою суду від 10.12.2018р.).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договорів поставки за №22ПМ15 від 12.03.2015р., №327-ПК-14 від 18.11.2014р.

Ухвалою суду від 10.10.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із підготовчої стадії.

Ухвалою господарського суду від 10.12.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.01.2019р.

Ухвалою від 10.01.2019р. оголошено перерву в судовому засіданні до 04.02.2019р. на 12:00 год. та запропоновано позивачу подати суду розрахунок інфляційних витрат по кожній накладній окремо (дата поставки, дата оплати. кількість прострочених днів.)

Представник позивача через відділ діловодства суду подав:

- пояснення за вх.№01-57/300/19 від 09.01.2019р., в якому підтримує позовні вимоги за договором № 22ПМ15 від 12.03.2015р. на суму інфляційного збільшення, яка становить 30341,94грн, пені, яка становить 28528,28грн., за договором № 327-ПК-14 від 18.11.2014р., на суму основного боргу, яка становить 176062,72грн., інфляційне збільшення, що становить 28828,69грн. та пені, яка складає 23074,18грн.;

-04.02.2019р. розрахунок інфляційних втрат та відсотків річних за вх.№01-57/1364/19 в якому просить суду стягнути заборгованість за договорами №22ПМ15, №327-ПК-14 в сумі 313 260,13грн. та просить суд зменшити позовні вимоги.

-пояснення за вх.№01-57/1363/19 від 04.02.2019р.в яких вказує, що акти звірки можливо і не є первинними бухгалтерськими документами, але є неоспореним доказом того факту, що станом на 31.05.2017р.. згідно акту звірки №3250 від 31.05.2017р. відповідачем було визнано та погоджено зазначену суму борг, яка складає на сьогоднішній день суму основного боргу, а платіжні доручення сплачені відповідачем та надані акти взаємозаліку зустрічних

Звертає увагу суду на те, що після подання позивачем уточнення позовних вимог у зв'язку зі сплатою основного боргу за договором №22ПМ15 від 12.03.2015р. сума штрафних санкцій не зменшилась, оскільки борг було закрито після відкриття судом провадження, відповідачем було обрано рішення про зміну тактики захисту в суді шляхом надання платіжних доручень про оплату в період до 31.05.2017р.

Представник відповідача через відділ діловодства суду подав заяву за вх.№01-57/1418/19 від 04.02.2019р. про розрахунок інфляційних збитків спричинених з несвоєчасною оплатою поставленого товару по спірних накладних та визнає позов частково на суму 1767,79 грн.

04.02.2019р. в судовому засіданні за клопотанням позивача було оголошено перерву до 07.02.2019р. до 12:20 год. для перевірки позивачем розрахунків та укладення сторонами мирової угоди.

07.02.2019р. через відділ діловодства представник позивача подав суду клопотання за вх. №01-57/1585/19 про сприяння судом у здійсненні процесуальних прав, направлених на пошук, витребування та надання до суду доказів на доведення обставин, якими сторона позивача контраргументує обставини, які сторона відповідача «підтвердила» наданими 07.12.2018р. платіжними дорученнями на підставі ст. ст. 117, 236 ГПК України.

Подаючи клопотання за вх. №01-57/1585/19 та розрахунок за вх. №01-57/1364/19 на стадії судового розгляду справи по суті, представник позивача не навів будь-яких причин поважності пропуску строку для подачі таких заяв .

При цьому, не може залишатись поза увагою суду те, що суд надавав процесуальну можливість позивачу та відповідачу ухвалою суду від 10.12.2018р. для подачі відповідних заяв та клопотань, які не були заявлені в підготовчому засіданні з поважних причин відповідно до ст.207 ГПК України.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий під час відкриття розгляду справи по суті з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Разом з тим, представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги на загальну суму 506 906,85 грн. та просить суд задоволити із підстав вказаних у позовній заяві та уточненій позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що борг за предметом судового розгляду відсутній, проте не заперечує про наявність боргу за даними договорами, однак звертає увагу суду, що це не є предметом розгляду у даній справі.

Між тим, інфляційні втрати визнав частково на суму 1767,79 грн. в решті позову просить суд відмовити з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

18.11.2014р. між ТзОВ «СКС» ( постачальником) та Київською філією ТзОВ «Континіум-Трейд» (продавцем) було укладено договір поставки за №327-ПК-14.

Згідно п.п, п.п 2.1, 8.2.1, 8.3 даного договору встановлено, що постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і здійснити оплату відповідно до умов даного договору. Покупець здійснює оплату за поставлений товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарних/ банківських днів з моменту поставки. Обов'язковою умовою для оплати поставленого за договором товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку накладної і податкової накладної, а також інших документів, які передбачені п.п 3.1.2, 3.1.3 договору, при відсутності одного з зазначених документів включаючи неналежне їх оформлення, розбіжностей у відомостях чи даних, оплата за поставлений товар покупцем не провадиться до усунення постачальником такого порушення та надання всіх належним чином оформлених документів.

12.03.2015р. між ТзОВ «СКС» ( постачальником) та Маріупольською філією ТзОВ «Континіум-Трейд» (продавцем) було укладено договір поставки за №22ПМ15.

Згідно п.п, п.п 2.1, 8.2.1 , 8.3 даного договору встановлено, що постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і здійснити оплату відповідно до умов даного договору. Покупець здійснює оплату за поставлений товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 35 календарних/ банківських днів з моменту поставки. Обов'язковою умовою для оплати поставленого за договором товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку накладної і податкової накладної, а також інших документів, які передбачені п.п 3.1.2, 3.1.3 договору, при відсутності одного з зазначених документів включаючи неналежне їх оформлення, розбіжностей у відомостях чи даних, оплата за поставлений товар покупцем не провадиться до усунення постачальником такого порушення та надання всіх належним чином оформлених документів.

Дані договори підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсними, а отже є дійсними, укладеними належним чином та є обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами договори за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до абз. 4 п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Предметом даного судового розгляду є стягнення заборгованості за договорами №327-ПК -14 від 18.11.2014р. та №22ПМ15 від 12.03.2015р. за поставлений товар за видатковими та товарно-транспортними накладними.

Як встановлено, на виконання умов договору №327-ПК -14 від 18.11.2014р. позивач здійснив відповідачу поставку товару на суму 186 886,66 грн., який був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується такими видатковими накладними та товарно - транспортними накладними:

- від 23.11. 2016р. №К на суму 10 663,52 грн;

- від 28.11.2016р. № МS000003892 на суму 6 780 грн.;

- від 28.11.2016р. № МS000003893 на суму 7 400 грн.;

- від 26.12.2016р. № К на суму 4 295,52 грн.;

- від 27.12.2016р. №К на суму 4 212,72 грн.;

- від 28.12.2016р. № МS000004389 на суму 3 600 грн.;

- від 28.12.2016р. № МS000004390 на суму 7 400 грн.;

- від 16.01.2017р. № МS000000066 на суму 7 400 грн.;

- від 07.02.2017р. № К на суму 18 109,85 грн.;

- від 07.02.2017р. № К на суму 17 599,83 грн.;

- від 09.02.2017р. № К на суму 3651,43 грн.;

- від 13.02.2017р. № К на суму 2223,59 грн.;

- від 20.02.2017р. № МS000000332 на суму 3 600 грн.;

- від 20.02.2017р. № МS000000333 на суму 7 400 грн.;

- від 24.02.2017р. № К на суму 3 988,80 грн.;

- від 06.03.2017р. № МS000000431 на суму 3 000 грн.;

- від 09.03.2017р. № МS000000438 на суму 7400 грн.;

- від 10.03.2017р. № К на суму 3 533,14 грн.;

- від 10.03.2017р. № К на суму 19 802,64 грн.;

- від 21.03.2017р. № МS000000818 на суму 11 100 грн.;

- від 30.03.2017р. № МS000001063 на суму 11 100 грн.;

- від 12.04.2017р. № МS000001171 на суму 11 100 грн.;( а.с. 23,25-35,37-43, 45-49)

Разом з тим, відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 189 933,91грн., що підтверджується платіжними дорученнями, накладними на повернення товару, актами про взаємозалік зустрічних однорідних вимог з призначенням платежу «за кондитер., косметика хімія згідно договору №327-ПК-14 від 18.11.2014р.» :

- від 10.01.2017р. № 105 на суму 5 000 грн.;

- від 19.01.2017р. № 458 на суму 7 000 грн.;

- від 30.01.2017р. № 724 на суму 20 000 грн.;

- від 06.02.2017р. № 773 на суму 6 895,39 грн.;

- від 06.02.2017р. № 806 на суму 38 262,15 грн.;

- від 16.02.2017р. № 987 на суму 7 000 грн.;

- від 02.03.2017р. № 1236 на суму 4 000 грн.;

- від 06.03.2017р. № 1355 на суму 10 000 грн.;

- від 13.03.2017р. № 1491 на суму 6 485,14 грн.; (а.с. 131-138, 140 )

- акт про взаємозалік зустрічних однорідних вимог від 29.05.2017р. на суму 26 536,74 грн. (а.с. 141)

Як слідує із акту звірки взаємних розрахунків №3250 від 31.05.2017р. за поставлений товар по договору №327 -ПК-14 від 18.11.2014р. розрахунок здійснено в повному обсязі.

Дана обставина підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, які відображенні в акті звірки №3250 та документами, які не зазначені в акті звірки, однак надані відповідачем до справи, а саме:

-акт про взаємозалік зустрічних однорідних вимог від 01.05.2017р. на суму 26 554,77 грн. (а.с. 142)

накладні на повернення товару в загальній сумі 31 242,25грн. :

-від 24.05.2017р. №1671 про повернення постачальнику товару на суму 7 715,15 грн.; (а.с. 143)

-від 02.06.2017р. №2078 про повернення постачальнику товару на суму 2130,50 грн.; (а.с. а.с. 151)

-від 06.06.2017р. №1156 про повернення постачальнику товару на суму 140,71 грн.;(а.с. 145)

-від 06.06.2017р. №1673 про повернення постачальнику товару на суму 1058,26 грн.; (а.с. а.с. 147)

-від 07.06.2017р. №2072 про повернення постачальнику товару на суму 11 116,97 грн.; (а.с. а.с. 147)

-від 07.06.2017р. №2096 про повернення постачальнику товару на суму 484,30 грн.; (а.с. а.с. 152)

-від 07.06.2017р. №2097 про повернення постачальнику товару на суму 8596,36 грн.; (а.с. а.с. 153)

Крім того, досліджуючи акт звіряння №3250 від 31.05.2017р. встановлено, що платіжне доручення №1364 від 03.2017р. на суму 20 000 грн. з призначенням платежу «корм для тварин згідно договору №2/0 від 23.02.2015р.», не стосується предмету даного спору, та не може бути враховане,як платіжний документ в погашення боргу за даним договором. (а.с. 139)

Отже, за поставлений товар по договору №327-ПК-14 від 18.11.2014р. згідно накладних, які є предметом судового розгляду заборгованість відсутня.

Разом з тим, на виконання умов договору №22ПМ15 від 12.03.2015р. позивач здійснив відповідачу поставку товару на суму 238 162,25 грн., який був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується такими видатковими накладними та товарно - транспортними накладними :

- від 12.12. 2016р. №К на суму 22 282,08 грн;

- від 14.12.2016р. № К на суму 46 090,23 грн.;

- від 20.02.2017р. № К на суму 89 086,82 грн.;

- від 27.02.2017р. № К на суму 78 572,00 грн.;

- від 13.03.2017р. №К на суму 2131,12 грн.; (а.с. 61-66)

У свою чергу, відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 238 162,25грн., що підтверджується такими платіжними дорученнями з призначенням платежу «за кондитерські вироби згідно договору №22ПМ15 від 12.03.2015р.» :

- від 19.01.10.2017р. № 1257 на суму 15 000 грн.;

- від 13.02.2017р. № 3135 на суму 50 000 грн.;

- від 23.02.2017р. № 4472 на суму 20 000 грн.;

- від 27.02.2017р. № 4655 на суму 40 000 грн.;

- від 02.03.2017р. № 4974 на суму 10 000 грн.;

- від 06.03.2017р. № 5213 на суму 20 000 грн.;

- від 09.03.2017р. № 5535 на суму 20 000 грн.;

- від 20.03.2017р. № 6448 на суму 50 000 грн.;

- від 27.07.2018р. № 2355 на суму 12 000 грн.;

- від 15.11.2018 № 2990 на суму 220 070,91 грн. (а.с. 121-130 )

Як слідує із акту звірки взаємних розрахунків за період з січня 2017-жовтень 2018р за поставлений товар по договору №22- ПМ- 15 від 12.03.2015р. за накладними, які є предметом судового розгляду розрахунок здійснено в повному обсязі. (а.с. 83)

Дана обставина підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, які відображенні в акті звірки , та подані відповідачем - ТзОВ «Континіум-Трейд» до справи, а саме платіжні доручення:

- від 19.01.10.2017р. № 1257 на суму 15 000 грн.;

- від 13.02.2017р. № 3135 на суму 50 000 грн.;

- від 23.02.2017р. № 4472 на суму 20 000 грн.;

- від 27.02.2017р. № 4655 на суму 40 000 грн.;

- від 02.03.2017р. № 4974 на суму 10 000 грн.;

- від 06.03.2017р. № 5213 на суму 20 000 грн.;

- від 09.03.2017р. № 5535 на суму 20 000 грн.;

- від 20.03.2017р. № 6448 на суму 50 000 грн.;

- від 27.07.2018р. № 2355 на суму 12 000 грн.;

- від 15.11.2018 № 2990 на суму 220 070,91 грн.

Отже, заборгованість відповідача за поставлений товар згідно договору №22-ПМ-15 від 12.03.2015р. за накладними, що є предметом судового розгляду на день звернення до суду (починаючи з 18.04.2017р. по 15.11.2018р. ) становила 1162,25 грн.

Як встановлено в ході судового розгляду позивач просить стягнути борг з відповідача виходячи з умов акту звірки взаємних розрахунків при цьому до розрахунку суми позову взяв початкове сальдо на 01.01.2017р. в сумі 202 808,77 грн., однак первинними бухгалтерськими документами про виникнення господарських зобов'язань на дану суму не підтвердив належними та допустимими доказами.

Доводи позивача про те, що наданні до матеріалів справи відповідачем платіжні доручення не можна брати до уваги, як доказ про оплату накладних, які є предметом судового розгляду спростовуються відомостями, які відображенні в актах звірки взаємних розрахунків за договорами.

Із даних актів слідує, що як позивач так і відповідач у бухгалтерському обліку оплату за вказаними платіжними дорученнями віднесли в рахунок здійснення розрахунку за накладними, які є предметом спору.

Крім того, судом встановлено, що за договором №22МП15 від 12.03.2015р. заборгованість, яка є предметом судового розгляду в сумі 1162,25грн. оплачена відповідачем повністю після відкриття провадження у справі, згідно платіжного доручення №2990 від 15.11.2018р. на суму 220 070,91 грн.

Суд згідно ч.1, п.2, ст. 231 ГПК України закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на встановлені обставини провадження у справі про стягнення заборгованості за договором №22МП15 від 12.03.2015р. в сумі 220 071,04 грн. (основна сума боргу а.с. 168) слід закрити на суму 1162,25 грн., в решті суми відмовити.

Отже із досліджених судом документів встановлено, що за спірними видатковими та транспортними накладними на які позивач посилається, як на правову підставу для стягнення заборгованості та просить задоволити позов, заборгованість відсутня.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ, відображаючи загальну суму заборгованості, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності.

Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом проведення цих операцій та існування господарських зобов'язань у сторін. Достовірність даних бухгалтерського обліку відповідно до статті 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджується інвентаризацією активів і зобов'язань.

В той же час ВГСУ в інших постановах акт звірки не приймається судами як у якості доказу підтвердженням суми боргу так і у якості доказу підтвердження невиконаних зобов'язань боржника. Про це йдеться у Постановах ВГСУ від 6.12. 2005 року у справі № 41/79, від 28.02.2006 у справі № 14/158, від 16.12.2010 у справі №17/717.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим господарському суду розрахунком до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 30 341,94 грн. за договором №327-ПК- 14 від 18.11.2014р. та інфляційні втрати в розмірі 28 828,69 грн. за договором №22 ПМ15 від 12.03.2015р.

Перевіривши даний розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" по індексу інфляції, суд дійшов висновку, що до задоволення підлягає індекс інфляції в сумі 1 614,07 грн. (розрахунок долучено до справи)

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати за видатковими та транспортно-видатковими накладними .

Суд, дослідивши документи додані до матеріалів справи, дійшов висновку про задоволення заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення пені в розмірі 51 602,46 грн., виходячи з наступного.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, з врахуванням ст. 257 ЦК України позивач мав право звернутись до суду з вимогою про стягнення пені за договорами поставки :

- №327-ПК-14 від 18.11.2014р. до 01 березня 2018р;

- № 22-ПМ-15 від 12.03.2015р. до 17 січня 2018 р., однак останній звернувся з позовними вимогами - про стягнення пені за договорами 09.10.2018р:

За таких обставин, позивач просить стягнути пеню, нараховану поза межами строку позовної давності.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, до даного спору за вх.№01-55/11819/18 від 30.10.2018р підлягає до задоволення, що є підставою для відмови у частині нарахування пені згідно приписів ч.2 п.1 ст. 258 ЦК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку у відповідності до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України судової палати у цивільних та господарських справах від 16.09.2015 у справі № 6-68цс15.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що позивач помилково ототожнює заборгованості за договором №327-ПК-14 від 18.11.2014р., та № 22 -ПМ-15 від 12.03.2015р. із заборгованістю, яку останній заявив та не підтвердив доказом у межах предмету даного позову.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в сумі 1614,07 грн. втрат від інфляції, провадження у справі на суму 1162,25 грн. слід закрити, в решті позову слід відмовити з огляду на необґрунтованість.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача та відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 24,22 грн. судового збору.

Враховуючи подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, зайво сплачена сума судового збору в розмірі 315,10 грн. підлягає поверненню ТзОВ «СКС» за його заявою за вх.№ 01-66/121/18 від10.10.2018р.в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" .

Керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129-130, 231, 232-233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково .

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Континіум - Трейд» (43000, м. Луцьк. Проспект соборності,43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 14-Б, ) 1614,07 грн. - інфляційних втрат, та судовий збір в розмірі 24,22 грн.

3. Провадження у справі на суму 220 071,04 грн закрити.

4. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальністю «СКС» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 14-Б, ) 315,10 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №4217 від 26.09.2018р. (оригінал платіжного доручення знаходиться у справі №903/729/18).

5. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно -західного апеляційного господарського суду.

Повний текст

рішення складено 08.02.2019р.

Суддя В. М. Дем`як