ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
31 січня 2019 рокуСправа № 921/555/17-г/14
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.
при секретарі судового засідання Курмило В.М.
розглянувши скаргу ОСОБА_1 підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" №б/н (вх. №125) від 04.01.2019 на дії органу ДВС
у справі №921/555/17-г/14
за позовом позивача 1 ОСОБА_1 підприємства "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради" вул. Коперника, 1, м. Тернопіль
позивача 2 Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 Шевченка, 21, м. Тернопіль
до відповідача ОСОБА_1 підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78", вул. Руська, 23, м. Тернопіль
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Тернопільська міська рада, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль
про зобов'язання звільнити нежитлове приміщення комунальної власності
за участю представників сторін:
позивача 2 ОСОБА_3М ;
відповідача ОСОБА_4;
третьої особи 1 ОСОБА_5;
третьої особи 2 ОСОБА_6
органу ДВС ОСОБА_7, ОСОБА_8
Суть справи:
04.01.2019 Комунальне підприємство Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" звернулось до Господарського суду Тернопільської області зі скаргою №б/н (вх. №125) від 04.01.2019.
Ухвалою суду від 08.01.2019 скаргу залишено без руху, а після усунення недоліків скаргу призначено для розгляду на 31.01.19р.
У вище вказаній скарзі аптечний заклад просить:
- зобов'язати державного виконавця усунути порушення, а саме: зазначити дату набуття законної сили рішенням суду; вказати перед яким стягувачем виконувати зобов'язання; попередити про відповідальність за неподання декларації; роз'яснити яка саме відповідальність наступає в разі неподання декларації.
В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що постанова від 21.12.2018 про відкриття виконавчого провадження №57963748 не містить:
- дати вступу рішення суду у законну силу, з огляду на що останнє не набуло законної сили та не підлягає виконанню в примусовому порядку;
- не зазначено вид підприємства (державне, комунальне, приватне), а лише вказано про зобов'язання боржника звільнити нежитлові приміщення та передати їх по акту приймання-передачі підприємству "Підприємству матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради". Відтак, боржнику не відомо кому потрібно передати приміщення, якому саме підприємству, що є порушенням права аптечного закладу на законне виконання рішення;
- не вказано про обов'язок боржника подати декларацію про його доходи та майно. Як наслідок, через відсутність попередження про відповідальність за не подання такої декларації, грубо порушуються засади виконавчого провадження.
В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав у повному обсязі.
Посадові особи відділу ДВС у судове засідання прибули, надали усні пояснення по суті скарги та долучили до матеріалів справи постанову від 31.01.2019 про виправлення помилки в процесуальному документі у виконавчому провадженні №57963748.
Повноважні представники Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради в судовому засіданні надали усні пояснення по суті спору та зазначили, що постанова державного виконавця відповідає вимогам законодавства про виконавче провадження.
Представник Тернопільської обласної ради підтримала вимоги Аптеки №78, викладені у скарзі №б/н (вх. №125) від 04.01.2019.
У судовому засіданні, оголошувались перерви до 11 год. 15 хв. та до 12 год. 40 хв., для надання можливості учасникам судового процесу належним чином реалізувати їхні процесуальні права, у тому числі представнику скаржника ознайомитись із поданою виконавчою службою постановою від 31.01.2019 про виправлення помилки в процесуальному документі у виконавчому провадженні №57963748.
Розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши доводи скаржника, пояснення представників учасників справи та органу ДВС, господарським судом встановлено наступне.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2018 у справі №921/555/17-г/14 позов було задоволено повністю та, серед іншого, зобов'язано КП Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" звільнити нежитлові приміщення, площею 633,7 кв. м., що знаходяться за адресою м. Тернопіль, вул. Руська, 23, передавши їх по акту приймання-передачі КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради".

04.12.2017 на підставі статті 116 ГПК України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) господарським судом видано наказ про примусове виконання рішення в частині стягнення судового збору.

21.12.2018 за заявою (вх.№23422) від 21.12.2018 КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради" судом видано наказ про зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.12.2018 державним виконавцем відповідно до ст.ст.3,4,24,25,296,27 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній станом на момент вчинення виконавчих дій) було винесено постанову ВП №57963748 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області №921/555/17-г/14, виданого 21.12.2018.

Предметом оскарження згідно з поданою заявником скаргою є вище вказана постанова, яка на його думку, не відповідає вимогам закону та не містить інформації щодо дати вступу у закону силу рішення суду, виду підприємства, якому слід повернути орендоване майно та повідомлення про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, а також попередження про відповідальність за не подання такої декларації.

Частиною 1 статті 339 ГПК України обумовлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Згідно з п. а) ч. 1 ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Враховуючи наведені у скарзі обставини, суд приходить до висновку, що остання подана з дотриманням правових норм, що регламентують спірні правовідносини, а відтак підлягає розгляду по суті.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів , які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Скаржник вважає, що в оскаржуваній постанові органу ДВС відсутній відповідний запис про те, коли рішення вступило у законну силу (набрало чинності).

При цьому суд зазначає, що згідно із п.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (надалі Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення, зокрема, постанов.

Відповідно до п.7 Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням:

мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

Ні у наведеній, ні у будь-якій іншій правовій нормі законодавець імперативно не встановив, що дата набрання судовим рішенням законної сили є обовязковим реквізитом постанови, яка виноситься органом ДВС.

Натомість, статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі зазначається, зокрема, дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), про що і зазначено господарським судом у наказі №921/555/17-г/14 від 21.12.2018, а саме: "... на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від "14" листопада 2017 р., яке набрало законної сили "04" грудня 2017 р.".

Окрім цього, аптечний заклад зазначає, що в оскаржуваній постанові відсутня інформація про вид підприємства, якому потрібно передати приміщення, що є порушенням права на законне виконання рішення.

Суд погоджується із твердженням скаржника про те, що оскаржувана постанова, в описі резолютивної частини рішення суду не містить інформації щодо виду підприємства - стягувача. А саме, замість : Комунальне підприємство там зазначено : "... підприємство ".

Однак, на переконання суду, ця неточність не впливає на зміст оскаржуваної постанови та має бути усунута шляхом її виправлення в порядку передбаченому ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", а не слугувати підставою для визнання оспорюваної постанови недійсною.

При цьому варто зазначити, що законодавець у зазначеній вище правовій нормі допускає можливість здійснення виправлень у процесуальних документах як за ініціативою органу ДВС, так і за заявою сторони виконавчого провадження, в тому числі боржника, якщо це перешкоджає йому виконати судове рішення чи порушує будь-які інші законні права та інтереси.

Як слідує із матеріалів справи, у спірних правовідносинах дані виправлення у процесуальному документі здійснені органом ДВС самостійно.

Зокрема, 31.01.2019 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_8 прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні №57963748, згідно якої внесено виправлення до оскаржуваної постанови та вказано дату набрання рішенням суду законної сили - 04.12.2017, змінено в описі резолютивної частини постанови з "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради" на Комунальне підприємство "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради" .

З наведеного в сукупності, суд не може погодитись із твердженням боржника про те, що вище перелічені помилки у процесуальному документі порушили права аптечного закладу на законне виконання судового рішення.

Вказаний висновок суду ґрунтується і на приписах ч.2 ст.15 Закону, за якими стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові у графі "стягувач" чітко було вказано - Комунальне підприємство "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради". Отже, державним виконавцем визначено особу, на користь якої має бути виконано рішення суду, тобто передано орендоване приміщення. Відтак, посилання боржника на те, що йому було не відомо якому саме підприємству слід передати спірне нерухоме майно суд вважає необґрунтованим.

З приводу не зазначення в оспорюваній постанові відомостей щодо обов'язку аптечного закладу подати декларацію про доходи і майно боржника та відсутності попередження про відповідальність за не подання такої декларації, суд зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.19 Закону боржник зобов'язаний, зокрема, за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника.

У спірних правовідносинах, виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 здійснюється державним виконавцем в порядку виконання рішень немайнового характеру, і такий порядок виконання не оскаржується жодним із учасників даного виконавчого провадження.

Таким чином, суд погоджується із твердженнями державного виконавця про те, що він не зобов'язав боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, не попередив боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, оскільки при виконанні рішення немайнового характеру у цьому немає необхідності.

Інших підстав та доводів, які слугували б причиною для скасування оспорюваної постанови органу ДВС, скарга не містить.

У п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 роз'яснено, що за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У спірних правовідносинах суд дійшов висновку про відсутність порушень чинного законодавства у діях державного виконавця під час здійснення ним виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду, зокрема при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження. Відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 234, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги №б/н (вх. №125) від 04.01.2019 ОСОБА_1 підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам по справі та Тернопільському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ( вул. Кн. Острозького, 14, м. Тернопіль, 46001).

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Дата підписання 05.02.2019.

Суддя О.В. Руденко