ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа №914/651/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів: Кравчук Н.М.

Хабіб М.І.

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, б/н від 11.10.2018р. (вх. №ЗАГС 01-05/678/18 від 23.10.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 (повне рішення складено 21.09.2018)

у справі № 914/651/18 (суддя Ділай У.І.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства "Люкс-Експрес", м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Львів

про: звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою №0410 від 25.05.2006р. та Договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006р. та Договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008р.; встановлення початкової ціни реалізації предмету іпотеки відповідно до ринкової вартості предмету іпотеки встановленої оцінкою вартості майна від 24.02.2005р.; зобов'язання ПП "Люкс-Експрес" передати АТ "ПроКредит Банк" оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації всіх договорів оренди та інші договори на підставі яких у третіх осіб виникає право користування приміщенням складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв. м., що знаходиться за адресою :АДРЕСА_1, та визнати ПП "Люкс-Експрес" таким, що втратило право користування приміщенням складів НЗ в літ. К-1: від 4-10 площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За участю представників:

від позивача - Петрів Н.В. - адвокат;

від відповідача - Думич Н.Б. - адвокат;

від третьої особи - ОСОБА_5 - адвокат;

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/651/18 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Хабіб М.І. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 03.12.2018.

Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Плотніцького Б.Д. призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №914/651/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Кравчук Н.М. та Хабіб М.І., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.12.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 розгляд справи відкладено на 14.01.2019.

В судовому засіданні 14.01.2019 за згодою представників сторін та третьої особи оголошено перерву до 28.01.2019.

Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Люкс-Експрес" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою №0410 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008; встановлення початкової ціни реалізації предмету іпотеки відповідно до ринкової вартості предмету іпотеки встановленої оцінкою вартості майна від 24.02.2015; зобов'язання ПП "Люкс-Експрес" передати АТ "ПроКредит Банк" оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації всіх договорів оренди та інші договори на підставі яких у третіх осіб виникає право користування приміщенням складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., та визнати ПП "Люкс-Експрес" таким, що втратило право користування приміщенням складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10 площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 (суддя Ділай У.І.) позовні вимоги задоволено частково. Звернуто стягнення в користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" на предмети іпотеки: приміщення складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать Приватному підприємству "Люкс-Експрес" в рахунок часткового погашення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" за Рамковою угодою № 0410 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008, а саме 240867,98 грн. 13,5% річних та 116416,82грн. пені за договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006, 406057,48 грн. 13% річних та 203804,89грн. пені за договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008, що частково підлягає сплаті ПАТ "ПроКредит Банк" з вартості предмета іпотеки шляхом надання ПАТ "ПроКредит Банк" права продажу предмета іпотеки від власного імені будь-якій особі - покупцю.

Встановлено початкову ціну реалізації предмету іпотеки відповідно до ринкової вартості предмету іпотеки встановленої Звітом про оцінку вартості майна №ПКБ-125-18 від 25.04.2018: приміщення складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 4 239 600,00грн. з ПДВ.

Зобов'язано Приватне підприємство "Люкс-Експрес" передати ПАТ "ПроКредит Банк" оригінали правовстановлюючих документів технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникає право користування приміщенням складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Люкс-Експрес" на Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" 14507,21грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі №461/4594/13 від 29.12.2015, яке набрало законної сили, встановлено факт порушення третьою особою умов кредитних договорів та обставини щодо розміру заборгованості, а саме: 789 376,56 грн. - за Договором про надання траншу № 3.12925/0410 від 25.05.2006 та 1 381 920,55 грн. - за Договором про надання траншу № 3.20955/0410 від 13.03.2008. Враховуючи те, що заборгованість за кредитними договорами не погашена, місцевий господарський суд дійшов до висновку про підставність нарахування позивачем пені та процентів за неправомірне користування кредитом.

При цьому, судом проведено перерахунок суми пені, що підлягає до стягнення з боржника від сум заборгованості, встановлених вищевказаним судовим рішенням та, враховуючи те, що розмір пені є надто завищеним, перевищує не тільки суму тіла кредиту, але й суму отриманого траншу в межах Рамкової угоди, суд вирішив її зменшити за траншем №1 до суми 203804,89 грн. (договір № 3.12925/0410 від 25.05.2006 та №3.12925/0410-ДТ-1 від 22.06.2006); за траншем-2 (договір №3.20955/0410 від 13.03.2008) до суми 116416,82 грн. В решті позовних вимог в цій частині суд відмовив.

Окрім того, перевіривши поданий позивачем розрахунок процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, зважаючи на розмір заборгованості встановлений Апеляційним судом Львівської області, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути 240 867,98 грн. 13,5% річних за договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та 406057,48 грн. 13% річних за договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008. В решті позовних вимог в цій частині суд відмовив.

Враховуючи те, що в забезпечення виконання третьою особою зобов'язань за кредитними договорами між позивачем та відповідачем: ПП «Люкс-Експрес» укладено договір іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006, суд дійшов до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення визначеної судом заборгованості третьої особи за кредитними договорами.

При цьому, суд першої інстанції відхилив заяву ПП «Люкс Експрес» про застосування строків позовної давності, з огляду на положення ч.2 ст. 264 ЦК України, оскільки подавши позов до Галицького районного суду м. Львова у справі № №461/4594/13-ц відбулось переривання строку позовної давності у спірних правовідносинах, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2015 у справі №461/4594/13-ц набрало законної сили 29.12.2015, відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області.

Зважаючи на обставини справи, Господарський суд Львівської області визнав правомірною вимогу про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали правовстановлюючих документів технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникає право користування приміщенням складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки, відповідно до п. 3.10 договору іпотеки, оригінали документів, що встановлюють право власності на предмет іпотеки на час дії цього договору залишаються в іпотекодавця.

При цьому, суд дійшов до висновку, що вимога про визнання ПП «Люкс-Експрес» таким, що втратило право користування іпотечним майном є неправомірною та суперечить положенням ст.575 ЦК України, відповідно до якої іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 скасувати з підстав неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, третя особа покликається на те, що у зв'язку з пред'явленням вимоги та позову про дострокове повернення всієї суми кредиту, позивач змінив строк дії кредитного договору, порядок повернення кредиту та відсотків. Після прийняття рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2015 та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 у справі №461/4594/13 договірні відносини між позивачем та третьою особою за договорами про надання траншу припинились. Відтак, апелянт вважає, що за порушення обов'язку щодо повернення кредиту, відсотків та пені, що були стягнуті рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі №461/4594/13, пеня не підлягає стягненню, а настає відповідальність, визначена ст. 625 ЦК України.

Окрім того, скаржник вважає, що відповідно до умов п.1.3. договору іпотеки позивач вправі був звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення не частини сум боргу, які були нараховані в даній справі, а в рахунок погашення суми боргу, яка була стягнута на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області у справі №461/4594/13 і яка складається з сум заборгованості за капіталом, процентами, пенею. При цьому, апелянт зазначає, що відповідно до п.1.3. договору іпотеки, такий не забезпечує зобов'язань, що виникають із договору про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008.

Крім того, скаржник зазначає, що оскільки позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту надіславши письмове повідомлення про дострокову сплату всієї суми кредиту, відсотків, пені від 03.04.2013, право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки виникло ще в травні 2013. Враховуючи положення ст.264 ЦК України, а також те, що позивач звернувся з позовом до Галицького районного суду м. Львова 18.04.2013, скаржник вважає, що на час звернення позивача з відповідним позовом строк позовної давності закінчився, що не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

22.11.2018 до суду від Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обгрунтування своєї позиції позивач зазначає, що згідно з п.11.1.,11.2. договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін до Рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 закінчення строку дії угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з позичальником нових кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі угоди. Усі інші умови угоди, зобов'язання сторін, що виникли на підставі угоди і були неналежно виконані чи не виконані продовжують діяти до повного виконання таких зобов'язань.

При цьому, позивач зазначає, що з врахуванням положень ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Відтак, позивач вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення пені.

З приводу посилання апелянта на пропуск строку позовної давності, позивач зазначає, що з врахуванням вимоги про дострокове повернення кредиту надіславши письмове повідомлення про дострокову сплату всієї суми кредиту, відсотків, пені від 03.04.2013, позичальник зобов'язаний був повернути всю суму заборгованості за кредитними договорами 11.04.2013. Враховуючи те, що п.12.3. Договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін до Рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 сторони погодили, що до усіх вимог за кредитним договором встановлена позовна давність у 5 років, а з позовною заявою до суду позивач звернувся 03.04.2018, позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущено.

11.01.2019 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (ч.1 ст. 263 ГПК України).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 визначено строк для подання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу - до 12.11.2019. Проте, відповідач не скористався правом, наданим йому ст.263 ГПК України, у визначений судом строк, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, колегія суддів вважає, що письмові пояснення відповідача підлягають залишенню без розгляду.

В судовому засіданні представники сторін та третьої особи підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, висловили свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду справи.

Представник позивача просила рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники відповідача та третьої особи просили рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін та третьої особи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2006 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 було укладено Рамкову Угоду №0410, відповідно до якої позивач зобов'язався на положеннях та умовах цієї угоди відкрити позичальнику кредитну лінію, загальною сумою за договорами 250 000 доларів США, встановлено ліміт строку кредитування 240 календарних місяців та максимальний розмір процентів 40% річних. Видача кредитів на підставі Рамкової угоди та визначення їх умов здійснювалась шляхом укладення договорів надання (траншу) овердрафту, кредитної лінії, які є невід'ємною частиною Рамкової угоди. За умовами п.п.2.1, 8.2 Рамкової угоди, позичальник зобов'язався належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, що передбачені цим договором. Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту в разі прострочення погашення грошових зобов'язань за цим договором більш ніж на 3 банківські дні.

25.05.2006 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір траншу №3.12925/0410 (кредитний договір), згідного якого останній отримав грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних строком користування 84 місяці та зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.

26.06.2006 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір траншу №3.12925/0410-ДТ-1, згідного якого останній отримав грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних строком користування 84 місяці та зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором

13.03.2008 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір траншу №3.20955/0410, згідного якого останній отримав грошові кошти в розмірі 102 000.00 доларів США зі сплатою 13% річних строком користування 120 місяців та зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.

В забезпечення виконання зобов'язання між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_2 та ПП "Люкс-Експрес" укладено договір іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2624. За вказаним договором іпотеки банку передано нежиле приміщення - приміщення складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

03.04.2013 Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до ОСОБА_2 з письмовими вимогами про повне дострокове погашення кредиту за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 №3.20955 від 13.03.2008 протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даних вимог.

Окрім того, Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось 03.04.2013 до ПП «Люкс-Експрес» з письмовим повідомленням про виникнення заборгованості, яким повідомило іпотекодавця про заборгованість ОСОБА_2 за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 та №3.20955 від 13.03.2008 та запропонувало погасити таку протягом 5 календарних днів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/4594/13 від 17.06.2015 стягнуто на користь ПАТ «ПроКредитБанк» з ОСОБА_2, ОСОБА_8 як солідарного з ОСОБА_2 боржника, Приватного підприємства «Люкс-Експрес» як солідарного з ОСОБА_2 боржника заборгованість в розмірі 7601158,10 грн., з яких:

-за договором про надання траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006р., договором про надання траншу №3.12925//0410-ДТ-1 від 22.06.2006р.- 789376,56 гривень заборгованості за капіталом; 24986,25 грн.- заборгованості за відсотками згідно графіку; 191785,08 гривень заборгованість за відсотками за фактичне користування кредитом; 1771751,31 грн.- пеня.

-за договором про надання траншу №3.20925/0410 від 13.03.2008р. - 1381920,55 гривень заборгованість за капіталом, 120902,89 грн. заборгованість за відсотками згідно графіку; 296172, 23 грн. заборгованість за відсотками за фактичне користування кредитом, 3024263, 23грн. пеня.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі №461/4594/13 від 29.12.2015 - рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2015 в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк» про стягнення загальної суми заборгованості в межах рамкової угоди №0410 від 25.05.2006р. та пені до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ПП «Люкс-експрес» змінено та постановлено нове рішення, згідно якого:

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_8 як солідарного з ОСОБА_2 боржника, ПП «Люкс-експрес» як солідарного з ОСОБА_2 боржника в користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованість в загальній сумі 3037941, 56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_8 як солідарного з ОСОБА_2 боржника в користь ПАТ «ПроКредитБанк» пеню по договору траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006р. та договору №3.12925/0410-Д-1 від 22.06.2006р. в розмірі 48645,56 грн. ;

-по договору траншу №3.20955/0410 від 13.03.2008р. стягнути пеню в розмірі 169166,19 грн.

Загальний розмір пені, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2, ОСОБА_8 в користь ПАТ «ПроКредитБанк» становить 217711, 5 грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

Враховуючи те, що вказані рішення позичальником не виконані, заборгованість за кредитними договорами не погашена Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Люкс-Експрес" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою №0410 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 (процентів за неправомірне користування кредитом за період з 30.12.2015 по 03.04.2018 у сумі 327 228,73 грн. та пені за період з 03.10.2017 по 03.04.2018 у сумі 980 057,52 грн.) та Договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008 (процентів за неправомірне користування кредитом за період з 30.12.2015 по 03.04.2018 у сумі 714 471,82 грн. та пені за період з 03.10.2017 по 03.04.2018 у сумі 2 222 161,72 грн.)

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.8.2. договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, зокрема, у випадку прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж 3 банківських дні.

Відповідно до п.8.4. договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит на суму, що вказана у вимозі протягом 5 банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо кредитор вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інший строк не вказаний у такій вимозі.

Відповідно до п.12.2. договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 усі повідомлення один одному вважатимуться отриманими адресатом, якщо вони були відправлені на вказану в угоді адресу або іншу адресу, про яку відправник був попередньо письмово повідомлений і якщо з моменту відправлення минуло 5 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2013 Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до ОСОБА_2 з письмовими вимогами про повне дострокове погашення кредиту за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 №3.20955 від 13.03.2008 протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даних вимог.

Окрім того, Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось 03.04.2013 до ПП «Люкс-Експрес» з письмовим повідомленням про виникнення заборгованості, яким повідомило іпотекодавця про заборгованість ОСОБА_2 за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 №3.20955 від 13.03.2008 та запропонувало погасити таку протягом 5 календарних днів.

Факт отримання вказаних вимог сторонами та третьою особою не заперечується.

Невиконання позичальником та іпотекодавцем вказаних вимог слугувало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк"до Галицького районного суду м. Львова з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ПП «Люкс-Експрес» як солідарних боржників зааборгованості за вказаними кредитними договорами, в тому числі сплати процентів та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для нарахування позивачем пені за порушення позичальником зобов'язання щодо повернення кредиту після прийняття Апеляційним судом Львівської області рішення від 29.12.2015 у справі №461/4594/13.

Разом з тим, окрім пені у даній справі позивачем нараховано проценти за неправомірне користування кредитом на підставі п.4.4. договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди №0410 від 25.05.2006, яким визначено, що у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідним кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з моменту виникнення заборгованості до дати повного її погашення, включно.

У справі №5017/1987/2012 на вирішення Великої Палати Верховного Суду було поставлено питання: чи слід розглядати визначені кредитним договором проценти за неправомірне користування кредитом як передбачені статтею 625 ЦК України проценти, які боржник повинен сплатити у випадку прострочення грошового зобов'язання.

У постанові від 24.01.2019 у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду , зазначила, що правові висновки щодо застосування відповідної норми права вже викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов'язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування позивачем процентів за неправомірне користування кредитом за період з 30.12.2015 по 03.04.2018., однак з врахуванням розміру заборгованості, встановленого у рішеннях Галицького районного суду м. Львова та Апеляційного суду Львівської області у справі №461/4594/13.

Разом з тим, предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою №0410 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як зазначалось вище, між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП "Люкс-Експрес" укладено договір іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2624. За вказаним договором іпотеки банку передано нежиле приміщення - приміщення складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.3. договору іпотеки іпотека за цим договором забезпечує повне виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникають із Рамкової угоди №0410 від 25.05.2006, Договору про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та інших договорів про надання траншу, графіків повернення кредиту і сплати відсотків, договорів про надання овердрафту, інших договорів, які є невід'ємною частиною рамкової угоди, укладеного між ОСОБА_2 та Банком, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язується перед Банком повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 250 000, 00 доларів США, сплатити відсотки за його користування в розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, а також неустойку та інші штрафні санкції.

Договором №2 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006 сторони погодили, що договір іпотеки забезпечує виконання іпотекодавцем зобов'язань перед іпотекодержателем, що виникають із рамкової угоди №0410 від 25.05.2006, викладеній у новій редакції відповідно до договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди з врахуванням усіх діючих та майбутніх змін та доповнень до неї, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту та усіх інших договорів, які укладені та будуть укладені на підставі рамкової угоди та є чи будуть її невід'ємною частиною щодо погашення кредиту, отриманого чи який буде отриманий в межах ліміту кредитування, а також виконання усіх інших грошових зобов'язань, що виникають на підставі кредитного договору.

Як вбачається з п.п.1.,1.1. договорів про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та №3.20955 від 13.03.2008, такі укладені на підставі та на умовах Рамкової угоди №0410 від 25.05.2006.

Відтак, колегія суддів не погоджується з покликанням апелянта на те, що договір іпотеки не забезпечує зобов'язань щодо сплати пені та процентів за неправомірне користування коштами, а також зобов'язань, що виникають із договору про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008.

Разом з тим, під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності (Т.1 а.с. 40-43).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або може довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За загальним правилом, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Статтями 7, 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до п.8.4. договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит на суму, що вказана у вимозі протягом 5 банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо кредитор вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інший строк не вказаний у такій вимозі.

Відповідно до п.5.2. Договору про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 якщо після відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення кредиту позичальник протягом 5 банківських днів не погасив кредит та (або) інших нарахувань за ним, кредитор набуває право на примусове стягнення грошових коштів на умовах, передбачених ч.2 п.5.3. цього договору та звернути стягнення на предмет застави через судові органи та (або) виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно до п.5.1. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов (зобов'язаь) за кредитним договором та/або за цим договором іпотекодержатель вправі задоволити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначалось вище, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним від 03.04.2013, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відтак, право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв'язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі від 03.04.2013, тобто, через 5 банківських днів з моменту відправлення вказаної вимоги.

Відтак, перебіг строку позовної давності розпочався від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-509цс17.

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред'явлення позову. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/2764/14.

Відтак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності перервався, оскільки рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2015 у справі №461/4594/13-ц набрало законної сили 29.12.2015, відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до Галицького районного суду м. Львова з позовом про стягнення грошових коштів за кредитними договорами з основного боржника та поручителів18.04.2013, що свідчить про переривання перебігу позовної давності у даній справі. Відтак строк позовної давності починає свій перебіг 19.04.2013.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Посилання позивача на те, що п.12.3 договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін до рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 сторони погодили позовну давність у 5 років, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступне:

Відповідно до статті 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З урахуванням положень статей 256, 258, 261, 264, 266 ЦК строки позовної давності за основним зобов'язанням та за додатковими зобов'язаннями є окремими строками позовної давності, перебіг яких відбувається самостійно.

В той же час іпотечне зобов'язання, на відміну від основного, є неподільним, внаслідок чого перебіг строків позовної давності за додатковим (іпотечним) та основним (кредитним) зобов'язаннями може не співпадати.

Оскільки строк позовної давності за основним зобов'язанням та строк позовної давності за додатковим зобов'язанням є окремими строками, то їх перебіг починається самостійно, оскільки ЦК не містить норм, які б пов'язували початок перебігу цих двох строків.

При цьому, за змістом статті 266 ЦК позовна давність за основною вимогою та позовна давність за додатковою вимогою є самостійними строками, які можуть закінчитися одночасно тільки в окремому, визначеному цією статтею випадку (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 16.04.2018 у справі №922/4461/14).

Відтак, колегія суддів вважає, що погодження сторонами спеціального строку позовної давності - 5 років у кредитному договорі не свідчить про застосування такого строку до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, з огляду на відсутність погодження сторонами відповідної умови у договорі іпотеки.

Відтак, до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки застосовується загальна позовна давність, передбачена ст. ст.257 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до Господарського суду Львівської області 03.04.2018 (що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті, в якому позовна заява надіслана до суду), тобто з пропуском 3 -ох річного строку позовної давності, колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Окрім тог, колегія суддів зазначає, що Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Люкс-Експрес" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою №0410 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та Договором про надання траншу №3.20955 від 13.03.2008 шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки від власного імені будь-якій особі - покупцю.

Згідно з приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В силу приписів статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до частини першої статті 38 вказаного Закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Отже, згідно з приписами статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку" законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, який визначений у Договорі іпотеки за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Водночас позивач не позбавлений можливості відповідно до статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж той, що визначений Договором іпотеки.

Відповідно до п.п. 5.2. договору іпотеки від 26.06.2006 звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися як шляхом позасудового врегулювання так і на підставі виконавчого напису нотаріуса за вибором іпотекодержателя згіднор.2 або р.3 цієї статті або на підставі рішення суду .

Відповідно до п.5.3. р. 2 «Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання» у разі набуття іпотекодержателем права на здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може здійснити звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання, а саме шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому діючим на момент звернення законодавством.

З огляду на те, що позивач звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначений Договором іпотеки як позасудовий, відповідно, для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя (з огляду на те, що Договором іпотеки не передбачено іншого порядку), такий позов не може бути задоволений судом.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №910/17423/17.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не грунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 слід скасувати, а в задоволенні позову - відмовити.

Судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції покласти на позивача в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 було відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позовну заяву у даній справі позивачем подано у 2018 році.

Відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду: позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2018 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1762 грн.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З врахуванням наведених законодавчих положень та з огляду на резолютивну частину оскаржуваного рішення суду першої інстанції (задоволення 1 майнової вимоги та 1 немайнової вимоги) при поданні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 підлягало сплаті 24 403,82 грн. судового збору ( 21 760,82 грн. - за вимогу майнового характеру та 2 643 грн. за немайнову вимогу).

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача в Дохід державного бюджету 24 403, 82 грн. судового збору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що норми ГПК України передбачають можливість участі в судовому процесі третьої особи з самостійними вимогами або без самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Однак, судом першої інстанції помилково не визначено статусу третьої особи у даній справі -ОСОБА_2, в той час як такий повинен виступати третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відтак, колегія судів вважає за необхідне виправити вказану помилку, зазначивши ОСОБА_2 третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 у справі №914/651/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 107А, ідентифікаційний код 21677333) в Дохід державного бюджету (Отримувач коштів - Уку Личак.р мЛьв./Личаківський/22030101; Код отримувача (за ЄДРПОУ) - 38007620; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО) - 899998; Рахунок отримувача - 2065; Код класифікації доходів бюджету - 22030101) 24 403,82 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

5. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Хабіб М.І.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.02.2019