ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2019 р. Справа № 911/2493/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Славутич-тара"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське"

про стягнення 1 870 440, 02 грн

За участю представників:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

Обставини справи:

Приватне підприємство "Славутич-тара" (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське" (далі - відповідач) про стягнення 1 015 700, 26 грн заборгованості, з яких: 325 752,93 грн основного боргу, 9 000 грн погоджених збитків, 1 819,10 грн 3 % річних, 15 159,12 грн 25 % річних за неправомірне користування чужими коштами, 663 969,11 грн пені в розмірі 3 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/2493/18 та призначено підготовче засідання на 07.12.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.12.2018 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 25.01.2019.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.01.2019 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 01.02.2019.

29.01.2019 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла заява про уточнення позовних вимог б/н від 25.01.2019 (вх. № 1799/19), згідно якої представник позивача просить суд прийняти уточнення позовних вимог, а саме збільшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача: суму заборгованості у розмірі 325 752, 93 грн, 24 442, 75 грн інфляційних втрат, 4 019, 27 грн 3% річних, 40 192, 66 грн 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами, неустойку у вигляді пені в розмірі 3% за кожен день прострочки від простроченої суми у розмірі 1 467 032, 41 грн, 9 000,00 грн погоджених збитків, 28 056,60 грн судового збору та 15 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката, яка прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.02.2019 закрито підготовче провадження у справі № 911/2493/18, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 08.02.2019.

Представник відповідача у судове засідання 08.02.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті у судовому засіданні 08.02.2019 та те, що відповідач не скористався наданим правом на подачу відзиву на позов, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за наявними в ній матеріалами справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2018 між Приватним підприємством «Славутич-тара» (далі - Продавець) та Товариством з додатковою відповідальністю «Синявське» (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 10/04, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність іншій стороні майно (дробину пивну і/ або пивні дріжджі), далі (товар) а покупець - прийняти його і оплатити за нього певну грошову суму на умовах, обумовлених договором.

Оплата за договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця по факту поставки товару (п. 3.1. договору).

Згідно п. 6.4. договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в межах строків позовної давності.

Судом встановлено, що позивачем відповідачу передано товар на загальну суму 325 752,93 грн, зокрема: на підставі видаткових накладних № 3862 від 27.08.2018 на суму 31 379,34 грн, № 3871 від 28.08.2018 на суму 34 613,74 грн, № 3877 від 28.08.2018 на суму 41 473,76 грн, № 3881 від 28.08.2018 на суму 39 944,96 грн, № 3903 від 29.08.2018 на суму 34 476,54 грн, № 3905 від 29.08.2018 на суму 37 573,36 грн, № 3925 від 30.08.2018 на суму 36 710,95 грн, № 3926 від 30.08.2018 на суму 35 221,34 грн, № 3941 від 31.08.2018 на суму 34 358,94 грн (а.с. 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31) та за товарно-транспортними накладними (а.с. 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32).

Судом встановлено, що відповідач в порушення п. 3.1. купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018 позивачу борг не сплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018 на момент прийняття судового рішення склав 325 752,93 грн.

Предметом позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 88-96),є вимоги про стягнення 325 752,93 грн основного боргу, 24 442,75 грн інфляційних втрат, 4 019,27 грн 3 % річних, 40 192,66 грн 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами, неустойку у вигляді пені в розмірі 3 % за кожен день прострочки від простроченої суми у розмірі 1 467 032,41 грн, 9 000,00 грн погоджених збитків.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що позивачем відповідачу передано товар на загальну суму 325 752,93 грн, зокрема: на підставі видаткових накладних № 3862 від 27.08.2018 на суму 31 379,34 грн, № 3871 від 28.08.2018 на суму 34 613,74 грн, № 3877 від 28.08.2018 на суму 41 473,76 грн, № 3881 від 28.08.2018 на суму 39 944,96 грн, № 3903 від 29.08.2018 на суму 34 476,54 грн, № 3905 від 29.08.2018 на суму 37 573,36 грн, № 3925 від 30.08.2018 на суму 36 710,95 грн, № 3926 від 30.08.2018 на суму 35 221,34 грн, № 3941 від 31.08.2018 на суму 34 358,94 грн (а.с. 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31) та за товарно-транспортними накладними (а.с. 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32); відповідач в порушення п. 3.1. купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018 позивачу борг не сплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018 на момент прийняття судового рішення склав 325 752,93 грн.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 325 752,93 грн, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 325 752, 93 грн основного боргу є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018, позивачем за період з вересня 2018 року по січень 2019 року нараховано 24 442,75 грн інфляційних втрат та 4 019,27 грн 3 % річних за період з 27.08.2018 по 24.01.2019.

Також позивач просить стягнути з відповідача 40 192,66 грн 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами за період з 27.08.2018 по 24.01.2019.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати і 3 % річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 905/978/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17 та від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17).

Проценти річних, про які йдеться у частині 2 статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини 2 статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 по справі № 908/24/18.

Судом встановлено, що п. 4.4. договору купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018 визначено, що у разі несплати вартості товару в термін, обумовлений договором, покупець, на першу вимогу продавця, виплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 3 % від суми неоплаченого в строк платежу за кожен день прострочення і відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 % річних.

З огляду на наведене, суд вважає правомірним одночасне стягнення 3 % річних та 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 89-92), арифметично вірний розмір інфляційних втрат, нарахованих за період з вересня 2018 року по січень 2019 року та 3 % річних, нарахованих за період з 27.08.2018 по 24.01.2019 становить 24 442,75 грн інфляційних втрат та 3 992,49 грн 3 % річних. Відтак, вимога про стягнення 24 442,75 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю, а вимога про стягнення 4 019,27 грн 3 % річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 992,49 грн 3 % річних.

Крім того, судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами, згідно якого арифметично вірний розмір 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами за період з 27.08.2018 по 24.01.2019 складає 39 924,93 грн. Відтак, вимога про стягнення 40 192,66 грн 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами підлягає частковому задоволенню у розмірі 39 924,93 грн 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 9 000 грн погоджених збитків на підставі п. 4.3. договору купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018.

Відповідно до п. 4.3. договору покупець, який порушив свої зобов'язання по оплаті товару в обумовлені цим договором терміни, або має обґрунтовані припущення про можливу затримку/несплаті товару в термін, передбачений договором, зобов'язаний негайно сповістити про це продавця. В іншому випадку покупець сплачує продавцю узгоджений розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, у сумі 1 000 грн за кожен випадок порушення. При цьому, продавець за договором, звільняється повністю від необхідності попередження виникнення збитків шляхом здійснення будь-яких дій.

Суд вважає, що за своєю правовою природою погоджені сторонами в п. 4.3. договору збитки є штрафом, як різновид неустойки у відповідності до ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України.

З огляду на те, що відповідачем допущено 9 випадків порушення оплати товару за 9 видатковими накладними (№ 3862 від 27.08.2018 на суму 31 379,34 грн, № 3871 від 28.08.2018 на суму 34 613,74 грн, № 3877 від 28.08.2018 на суму 41 473,76 грн, № 3881 від 28.08.2018 на суму 39 944,96 грн, № 3903 від 29.08.2018 на суму 34 476,54 грн, № 3905 від 29.08.2018 на суму 37 573,36 грн, № 3925 від 30.08.2018 на суму 36 710,95 грн, № 3926 від 30.08.2018 на суму 35 221,34 грн, № 3941 від 31.08.2018 на суму 34 358,94 грн), суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення 9 000 грн погоджених збитків.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором купівлі-продажу № 10/04 від 10.04.2018, позивачем за період з 27.08.2018 по 24.01.2019 нараховано 1 467 032,41 грн пені, а зокрема: 143 089,79 грн за період з 27.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 31 379,34 грн, 156 800,24 грн за період з 28.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 34 613,74 грн, 187 876,13 грн за період з 28.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 41 473,76 грн, 180 950,67 грн за період з 28.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 39 944,96 грн, 155 144,43 грн за період з 29.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 34 476,54 грн, 169 080,12 грн за період з 29.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 37 573,36 грн, 164 097,95 грн за період з 30.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 36 710,95 грн., 157 439,39 грн за період з 30.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 35 221,34 грн, 152 553,69 грн за період з 31.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 34 358,94 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Пунктом 4.4. договору сторонами погоджено, що у разі несплати вартості товару в термін, обумовлений договором, покупець, на першу вимогу продавця, виплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 3 % від суми неоплаченого в строк платежу за кожен день прострочення і відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 % річних.

Враховуючи вищевикладене, періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені (а.с. 93-94), суд обмежив розмір пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відтак, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 27.08.2018 по 24.01.2019 становить загалом 47 828,55 грн, зокрема: 4 663,92 грн за період з 27.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 31 379,34 грн, 5 111,45 грн за період з 28.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 34 613,74 грн, 6 124,48 грн за період з 28.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 41 473,76 грн, 5 898,72 грн за період з 28.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 39 944,96 грн, 5 058,13 грн за період з 29.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 34 476,54 грн, 5 512,48 грн за період з 29.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 37 573,36 грн, 5 350,75 грн за період з 30.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 36 710,95 грн., 5 133,63 грн за період з 30.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 35 221,34 грн, 4 974,99 грн за період з 31.08.2018 по 24.01.2019 на суму боргу 34 358,94 грн. Відтак, вимога про стягнення 1 467 032,41 грн пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 47 828,55 грн пені.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 325 752,93 грн основного боргу, 24 442,75 грн інфляційних втрат, 3 992,49 грн 3 % річних, 39 924,93 грн 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 47 828,55 грн пені, 9 000,00 грн погоджених збитків є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 15 000 грн витрат на правову допомогу адвоката.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування вказаної вимоги, представник позивача - адвокат Козир С.В. надав суду договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 1-05/12-2018 від 05.03.2018, ордер КС № 110257 від 05.12.2018, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2559/10 від 15.04.2004, платіжне доручення № 10739 від 06.12.2018 на суму 15 000 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про покладення на відповідача 3 616,33 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Славутич-тара" до Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське" про стягнення 1 870 440, 02 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське" (09602, Київська обл., Рокитнянський район, селище міського типу Рокитне, вул. Зарічна, буд. 2; ідентифікаційний код 00385856) на користь Приватного підприємства "Славутич-тара" (69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 187, кв. 33; ідентифікаційний код 33652465) 325 752 (триста двадцять п'ять тисяч сімсот п'ятдесят дві гривні) 93 коп. основного боргу, 24 442 (двадцять чотири тисячі чотириста сорок дві гривні) 75 коп. інфляційних втрат, 3 992 (три тисячі дев'ятсот дев'яносто дві гривні) 49 коп. 3 % річних, 39 924 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять чотири гривні) 93 коп. 30 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 47 828 (сорок сім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень) 55 коп. пені, 9 000 (дев'ять тисяч гривень) 00 коп. погоджених збитків, 3 616 (три тисячі шістсот шістнадцять гривень) 33 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 6 764 (шість тисяч сімсот шістдесят чотири гривні) 12 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 11.02.2019.

Суддя П.В.Горбасенко